Справа № 161/6603/24 Провадження №33/802/403/25 Головуючий у 1 інстанції:Пахолюк А. М.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 МК України. Накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивував тим, що участі під час судового розгляду він не брав та не отримував копію оскаржуваної постанови. Захисник звертався із апеляційною скаргою в межах строку, передбаченого ч.2 ст.294 КУпАП, але механічна помилка в адресі судів призвела до порушення строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

У своєму клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи його тим, що участі під час судового розгляду він не брав та не отримував копію оскаржуваної постанови. Захисник звертався із апеляційною скаргою в межах строку, передбаченого ч.2 ст.294 КУпАП, але механічна помилка в адресі судів призвела до порушення строку на апеляційне оскарження.

Однак, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.

27 лютого 2024 року під час розгляду справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.45-46).

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 не з`являвся протягом тривалого часу за викликом до суду, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про свідчать матеріали справи та подані клопотання ОСОБА_1 за його захисника про відкладення розгляду справи з різних причин (а.с.45).

Так, дійсно з матеріалів даної справи убачається, що ОСОБА_1 з моменту надходження матеріалів даної справи до місцевого суду 04 квітня 2024 року (а.с.12), жодного разу не з`явився до суду у судове засідання, подаючи клопотання про відкладення судового розгляду.

В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 10 березня 2025 року (з урахуванням неробочих днів).

Апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 в черговий подав лише 04 червня 2025 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції місцевого суду, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 10 березня 2025 року (з урахуванням неробочих днів).

Отже, апелянт ОСОБА_1 пропустив строк апеляційного оскарження, визначений ч.2 ст.294 КУпАП.

Доводи клопотання про те, що ОСОБА_1 участі під час судового розгляду не брав та не отримував копію оскаржуваної постанови. Захисник звертався із апеляційною скаргою в межах строку, передбаченого ч.2 ст.294 КУпАП, але механічна помилка в адресі судів призвела до порушення строку на апеляційне оскарження, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки такі доводи повністю суперечать приписам ч.2 ст.294 КУпАП та матеріалам даної справи.

Будь-яких інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду від 27 лютого 2025 року, клопотання ОСОБА_1 не містить.

Так, ОСОБА_1 24.03.2025 вже подавав апеляційну скаргу на постанову судді щодо нього і просив поновити строк на апеляційне оскарження (а.с.51-53).

Постановою Волинського апеляційного суду від 28.04.2025 було відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_1 (а.с.74-75).

Захисник Велимчаниця І.І. також вже подавав в даній справі апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 27.02.2025 щодо ОСОБА_1 (а.с.79-81).

Апеляційна скарга захисника була повернута апелянта постановою Волинського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження (а.с.88).

Підсумовуючи викладене, ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, при тому, що постановами суду апеляційної інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а апеляційну скаргу захисника було повернуто у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження помилку в адресі судів, оскільки апеляційні скарги обидва рази подавались після закінчення строку на апеляційне оскарження, який закінчився 10 березня 2025 року (з урахуванням неробочих днів), зокрема цього разу апеляційна скарга подана лише 04 червня 2025 року, тобто більш як через три місяці після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Отже, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, суперечать їм, а тому клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року щодо нього відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов