ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.Я., за участі: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , адвоката Корольова І.М., представника потерпілої Хайнацької Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 17 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, військового пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №591808 від 14.12.2024 року, 13 грудня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, залякував, маніпулював, чим могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки наданими доказами не підтверджено вчинення ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства та не встановлено факту того, що дії останнього викликали наслідки для психічного здоров`я потерпілої.

Не погодившись з вказаним рішенням, потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказує, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП була виражена в умислу залякування ОСОБА_1 потерпілої.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Корольов І.М. вказує, що ОСОБА_1 13.12.2024 не вчиняв домашнього насильства, докази вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства та настання наслідків у вигляді шкоди фізичному на психологічному здоров`ю ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доводи потерпілої ОСОБА_2 , її представника - адвоката Хайнацької Г.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити, заперечення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Корольова І.М. проти доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Дані вимоги Закону суддею першої інстанції в повному обсязі дотримані.

Судове рішення про закриття справи щодо ОСОБА_1 за ч 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Так, положеннями частини 1 статті 173-2 КУпАП в редакції Закону №1604-ІХ від 01.07.2021, чинній на час діяння 13.12.2024 передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство -це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Як убачається з матеріалів справи, 13.12.2024 співробітниками СПДН Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області було складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за яким 13 грудня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, залякував, маніпулював, чим могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять: протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення від ОСОБА_2 від 14.12.2024, письмові пояснення ОСОБА_2 , пояснення ОСОБА_1 від 14.12.2024, терміновий заборонений припис стосовно ОСОБА_1 , форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, пояснень потерпілої ОСОБА_2 , пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , між подружжям, на момент апеляційного розгляду колишнім подружжям, склалися довготривалі конфлікті, особисті неприязні відносини, в тому числі 13.12.2024 виникла сімейна сварка, конфлікт з приводу розірвання шлюбу, поділу майна подружжя та подальшого проживання дітей, про що підтвердили в судовому засіданні.

З огляду на наведені пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 беззаперечно вбачається, що між останніми постійно виникають конфлікти.

На запит апеляційного суду з Полтавського РУП ГУНП в Полтавської області надійшла відповідь від 20.06.2025 про те, що громадянка ОСОБА_2 в період з 2019 по 13.12.2024 зверталась на лінію 102 щодо вчинення її чоловіком ОСОБА_1 домашнього насильства, а саме 28.05.2019 та 13.12.2024 в ході чого на ОСОБА_2 та її чоловіка були складені протоколи за вчинення домашнього насильства відносно один одного та насильство щодо дитини.

Разом з цим, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 повідомила про те, що неодноразово зверталася до поліції, одначе заяви в подальшому забирала.

Адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Обставини домашнього насильства у формі психологічного насильства, описані у протоколі від 14.12.2024, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки з матеріалів справи вбачається, що станом на 13.12.2024 подружжя мали конфліктні відносини та загострення суперечностей з приводу розлучення та супутніх питань, а тому такий спір та конфліктні відносити, які склалися між подружжям, не носить ознак домашнього насилля за ознакою в формі психологічного характеру.

Окрім того конфлікт, який склався між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

У даному випадку матеріали справи можуть лише засвідчувати про наявність конфліктних взаємовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проте не підтверджують конкретних фактів вчинення ОСОБА_1 насильства психологічного характеру 13.12.2024 щодо своєї дружини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сам по собі факт наявності конфліктної ситуації, суперечок, розмови на підвищених тонах, навіть з елементами нецензурної лексики не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З фабули протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, що конфліктна ситуація викликала у потерпілої ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або могли завдати чи завдали шкоди психічному здоров`ю.

Таким чином, матеріали справи не містять достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення з боку ОСОБА_3 13.12.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 такої форми домашнього насильства як завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що 13.12.2024 в ході з`ясування обставин подій за місцем мешкання подружжя працівники поліції по приїзду за викликом беззаперечно не встановили хто саме з подружжя був ініціатором конфліктної ситуації та міг вчинити домашнє насильство, при цьому склавши протоколи про адміністративне правопорушення на обох членів подружжя та видавши заборонювальні приписи.

Конфлікт, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить обопільний характер. Стверджувати, що внаслідок сварки хтось із сторін постраждав більше, ніж інший, чи зазнав шкоди, немає.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Твердження апелянта про те, що постанова суду не відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Наявна в матеріалах справи медична документація, у тому числі виписки з історії хвороби жодним чином не свідчать та не підтверджують завдання саме ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, а проведені обстеження не стосуються часового періоду охопленого протоколом про адміністративне правопорушення.

Таким чином вважаю, що суддя місцевого суду всебічно, повно і об`єктивно з`ясував всі обставини справи та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви його ухвалення.

Істотних порушень вимог КУпАП, які стосуються процедури розгляду судом справи про адміністративне правопорушення, не встановлено.

З урахуванням встановлених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 17 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили після її винесення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко