ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/198/25Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 33/817/340/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Іжука Б.В.

розглянувши, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Іжука Б.В. на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 24 січня 2025 року о 14 год. 10 хв. в с. Варваринці по вул. Дружбівська, 5 Микулинецької ТГ Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan» моделі «Primera» з державними номерними знаками (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора Alcotest Drager 6810, результат якого установив 0, 27 проміле, із результатом якого водій погодився. Тим самим, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачена адміністративна відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Іжук Б.В. вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за відсутності на те достатніх доказів вини останнього.

Також вказує, що підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було, оскільки поліцейським ознаки алкогольного сп`яніння вказано неконкретно, що не може свідчити про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №229076 не зазначено жодної ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що поліцейські не пред`явили ОСОБА_1 свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та сертифікат відповідності, крім того, звертає увагу на відсутність вказаних документів в матеріалах справи.

Наголошує на тому, що результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння становлять 0.27 проміле, що не перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є меншими за 0.50 мг на літр крові як вказано в п. 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована 25.04.1974 року Україною в складі СРСР.

Звертає увагу, що на відеозаписі та в матеріалах справи не зафіксовано відсторонення ОСОБА_2 від керування транспортним засобом.

Просить скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Іжука Б.В., який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №229076 від 24.01.2025 р., у якому зазначено, що ОСОБА_1 24 січня 2025 року о 14 год. 10 хв. в с. Варваринці по вул. Дружбівська, 5 Микулинецької ТГ Тернопільського району Тернопільської області керував транспортним засобом марки «Nissan» моделі «Primera» з днз НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора Alcotest Drager 6810, результат якого установив 0,27 проміле, із результатом якого водій погодився.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що 24.01.2025 о 14 год 12 хв під час патрулювання працівниками поліції в селі Варваринці, по вул. Дружбівська, 5, був зупинений транспортний засіб марки Nissan, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .. Причиною зупинки транспортного засобу стало те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, без подання сигналу світловим покажчиком повороту здійснює поворот ліворуч.

В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА № 3925744 від 24.01.25 р. про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КупАП. (а.с. 2)

Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Вказана ознака була названа ОСОБА_1 та запропоновано водієві пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, на що ОСОБА_1 погодився. Після проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу результат огляду ОСОБА_1 становив 0,27 проміле. З результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 погодився та повідомив, що напередодні вживав алкогольні напої, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі відмовився (файл - export-umzsy 06:10-08:14 хв.).

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи доводи захисника про відсутність підстав для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає їх необгрунтовнаими, оскільки вони мають виключно суб`єктивний характер оцінки апелянтом події і спростовуються дослідженими судом доказами у справі.

Дані доводи сторони захисту були предметом детального дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку з якою погоджується суддя апеляційної інстанції.

Доводи апелянта щодо відсутності у матеріалах справи сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку спецприладу Драгер 6810, на що захисник звертає увагу в апеляційній скарзі, то такі твердження є неспроможними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 вимагав такі документи, як це передбачено п.5 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

Окрім того, ОСОБА_1 , у разі незгоди із результатом або технічним станом газоаналізатора, не був позбавлений можливості проїхати в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою іншого спеціального технічного засобу, про що йому було роз`яснено поліцейським і від чого вдій відмовитися.

Тому, у суду відсутні будь-які підстави ставити під сумнів результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, що були визнані особою, яку суд першої інстанції визнав винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується твердження сторони захисту про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодної ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , то апеляційний суд звертає увагу, що протокол складено за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що й відображено у вказаному процесуальному документі. Тому відсутність у протоколі вказівки на ознаки алкогольного сп`яніння водія, на що звертає увагу увагу апелянт, не може свідчити про його невідповідність вимогам ст.256 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що результати огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння становлять 0.27проміле, що не перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є меншими за 0.50 мг на літр крові що передбачено п. 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована 25.04.1974 року Україною в складі СРСР є непереконливі.

Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01 травня 1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 ‰.

Відтак, положення зазначеної Конвенції застосуванню, у зазначеному випадку, не підлягають.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, на що він звертається увагу в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовує безпосередньо самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що доведено судом належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п.2.9«а» Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними до тих, що наведені адвокатами Тинського В.Б. у клопотаннях про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 і були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого нею правопорушення, особи правопорушника, ступеню її вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, Іжука Б.В. залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя