ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Струбіцька О.М. розглянувши провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови районного суду, ОСОБА_1 17.08.2024 року о 13-20 год., спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, був виявлений прикордонним нарядом на напрямку 724 прикордонного знаку, на відстані 2000 метрів до лінії державного кордону, на околиці населеного пункту Долішній Шепіт, Берегометської ОТГ, Вижницького району Чернівецької області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про Державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У поданій апеляційній скарзі вважає постанову районного суду незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що не вчиняв будь-яких дій по перетину кордону чи спроб перетину кордону, в матеріалах справи немає доказів протилежному.

ЄУНСС: 713/4082/24 Головуючий у І інстанції: Кибич І.А.

НП: 33/822/339/25 Доповідач: Струбіцька О.М.

Стверджує, що перебування на відстані 2000 метрів до державного кордону не є порушенням закону, та жодних спеціальних знарядь чи засобі для перетину кордону в нього не було.

Вважає, що матеріалами справи не підтверджено, що він мав намір перетнути державний кордон з кимось у співучасті, відсутні докази притягнення до адміністративної відповідальності іншої особи.

Вказує, що наявні у матеріалах справи письмові пояснення написані під тиском прикордонників.

Поважність пропуску на апеляційне оскарження мотиву є тим, що він не був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду та не отримував копії оскаржуваної постанови, про наявність рішення дізнався 29 травня 2025 року, та відразу звернувся по правову допомогу, оформлення якої зайняло певний проміжок часу, оскільки він є внутрішньо переміщеною особою.

До початку апеляційного розгляду ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказав що не зможе прийняти участь у судовому розгляді.

Оскільки апелянт був належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, не просив відкласти розгляд у зв`язку із неможливістю прибути до апеляційного суду, вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за клопотанням особи, яка подає апеляційну скаргу, може бути поновлений.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи щодо нього районним судом, в матеріалах справи немає підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про час, дату та місце судового розгляду та отримання ним копії оскаржуваного рішення, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності зі ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 районним судом були дотриманні.

Як вірно встановлено районним судом, ОСОБА_1 , 17.08.2024 року о 13-20 год., спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, був виявлений прикордонним нарядом на напрямку 724 прикордонного знаку, на відстані 2000 метрів до лінії державного кордону, на околиці населеного пункту Долішній Шепіт, Берегометської ОТГ, Вижницького району Чернівецької області, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9, 12 ЗУ «Про Державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №151151 від 17 серпня 2024 року ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог ст.ст. 9,12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується наявними у справі та дослідженими судом наступними доказами.

Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №151151 від 17 серпня 2024 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення (а.с.1).

Згідно вказаного протоколу, 17.08.2024 року о 13:20 год. ОСОБА_1 , був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на відстані 2000 метрів до лінії державного кордону на околиці населеного пункту Долішній Шепіт, Берегометської ОТГ, Вижницького району Чернівецької області, в межах прикордонної смуги спільно з ОСОБА_2 прямував в сторону державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

Викладені в протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 17 серпня 2024 року та письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Згідно протоколу про адміністративне затримання від 17 серпня 2024 року, того дня о 13 год. 20 хв. було затримано ОСОБА_3 на напрямку 724 прикордонного знаку на відстані 2000 метрів до лінії державного кордону під час руху до Державного кордону України в Румунію, за спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску (а.с.2).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , він мав намір незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску спільно з своїм другом ОСОБА_4 спланував подальший наш маршрут до Румунії в якому не врахував факт щодо можливості попастися прикордонникам, як це і сталось (а.с.3).

Вказані докази є належними та допустимими узгоджуються між собою та відповідають обставинам викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено спробу перетину ним державного кордону.

Таке посилання апелянта є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 у якого немає законних підстав для виїзду з України, було зупинено на відстані 2000 метрів до лінії державного кордону, під час руху в сторону державного кордону поза пунктами пропуску, при цьому у останнього було виявлено закордонний паспорт.

Посилання апелянта на те, його дії не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки у матеріалах справи немає доказів притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності, є безпідставним.

Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину Державного кордону спільно з ОСОБА_2 , в письмових поясненнях ОСОБА_1 також зазначив, що мав намір незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску спільно з своїм другом ОСОБА_4 .

Враховуючи наведено дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Твердження апелянта про те, шо під час написання письмових пояснень на нього вчинявся тиск, нічим не підтверджене.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захисник оскаржував дії інспекторів прикордонної служби щодо порушень при його затриманні та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Доказів неправомірної поведінки інспекторів прикордонної служби чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи немає.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категрії ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, таких і не додано до апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційні доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №151151 від 17.08.2025 року відповідає вимогам передбаченим ст. 256 КУпАП, постанова Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до ст. 33 КУпАП.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду [підпис] О.М. Струбіцька

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ Струбіцька О.М.

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

03.07.2025 року

(дата засвідчення копії)