ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1815/25 Справа № 189/416/25 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Панченко Поліни Едуардівни, яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю (в режимі відеоконференції):

захисника Панченко П. Е.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 22.01.2025 року о 11:00 год., в смт. Покровське вул. Г. Бондаря, 1, керував автомобілем ЗАЗ 110206 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився. Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, ОСОБА_2 вказує, що справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , а захисник подала апеляційну скаргу в межах десятиденного строку оскарження після ознайомлення з матеріалами справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова винесена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права та ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах.

Зазначає, що в протоколі, в порушення ст. 256 КУпАП, зазначені недостовірні відомості, а саме вказана не вірна адреса вчинення правопорушення, зазначено, що особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія, при цьому на нього складено протокол за ч. 1 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має посвідчення водія), зазначені ознаки сп`яніння, які не підтверджуються відеозаписом, що робить протокол недопустимим доказом по справі.

Також, відеозапис, долучений до матеріалів справи не відображає усіх обставин подій, так як ведеться не з моменту зупинки транспортного засобу, не містить моменту зупинки транспортного засобу та факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Поліцейський не вказав на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти огляд та не роз`яснив ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. У зв`язку із чим також вважає відеофіксацію недопустимим доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, натомість на ньому зафіксовані численні порушення з боку співробітників поліції.

При цьому вказує, що свідки по справі не залучалися, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, а посвідчення водія не вилучалося.

Зазначає, що ОСОБА_1 підписував протокол та пояснення не знаючи своїх прав та наслідків.

Проте зазначає, що додаток до протоколу, особисте зобов`язання з`явитися у судове засідання та повідомлення ОСОБА_1 не підписував, зазначені підписи зроблені іншою особою, у зв`язку із чим для встановлення обставивши, які мають значення для справи, а саме підтвердження або спростування ознайомлення ОСОБА_1 з його правами необхідні спеціальні знання, просить призначити по справі почеркознавчу експертизу.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник Панченко П. Е. підтримала апеляційну скаргу, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження і з підстав, викладених в них, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що ОСОБА_1 разом із своїм побратимом рухалися на автомобілі та були зупинені на блок-посту, при цьому ОСОБА_1 перебував за кермом. Співробітники поліції виявили в автомобілі заборонені речовини та чинили на ОСОБА_1 психологічний тиск з метою складення відносно нього протоколу за ст. 130 КУпАП та записали за його участю відповідне відео про відмову від проходження огляду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Захисник підтвердив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, місце та час апеляційного розгляду, повідомив, що останній не зміг з`явитись в судове засідання, проте просив розглядати справу без його участі, але з участю його захисника.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Розглянувши клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає обґрунтованими його доводи, оскільки ОСОБА_1 не брав участь в суді першої інстанції, захисник звернувся з апеляційною скаргою після ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно зі ст. ст. 251, 273 КУпАП, експертиза може бути призначена в суді виключно у випадках, коли виникає потреба в спеціальних знаннях і з метою отримання даних, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду та вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

З клопотання про призначення експертизи вбачається, що ОСОБА_2 ставить під сумнів підпис на додатку до протоколу, особистому зобов`язання з`явитися у судове засідання та повідомленні про дату розгляду справи у суді.

Необхідності в призначенні судової почеркознавчої експертизи немає, оскільки результати експертизи на склад адміністративного правопорушення не впливають, а наявні матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх, та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому судом враховано, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, зважаючи на обставини справи, докази, які містяться у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання захисника про призначення судової почеркознавчої експертизи слід відмовити.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, які зводяться до відсутності доказів керування транспортного засобу, апеляційний суд, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №830845 від 22.01.2025, рапорті, відеоматеріалі, поясненнях ОСОБА_1 , які містяться у матеріалах справи на окремому аркуші, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3911909 від 22.01.2025 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Відеозаписом зафіксовано як працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, а за відмову від його проходження передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП і, в такому випадку, на нього буде складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і містить всі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху та статті КУпАП.

Твердження захисту в апеляційній скарзі про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як і підстав його зупинки, апеляційний суд вважає неспроможними та такими, що спростовуються рапортом та письмовими поясненнями ОСОБА_1 , де останній зазначає, що він керував транспортним засобом та був зупинений співробітником поліції, а також тією обставиною, що його зупинили на блок-посту. Вказані обставини також були підтверджені захисником у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги.

КУпАП не встановлює вимог, що керування транспортним засобом встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та в їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

При цьому матеріали справи не містять відомостей, що при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 чинився психологічний тиск, жодних зауважень чи заперечень від нього не надходило.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про неналежність, як доказу, відеозапису, оскільки він узгоджується з іншими матеріалами справи і містить всі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху та статті КУпАП.

Стосовно доводів апеляційної скарги про обґрунтованість вимоги поліцейського до водія про проходження огляду, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» з наступними змінами і доповненнями (Далі Порядок), зазначено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку, а саме проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу або проходженням медичного огляду, тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу наразі немає підстав.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції за статтею 130 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про порушення працівниками поліції процедури огляду, передбаченої ст. 266 КУпАП, з посиланням на те, що працівники поліції не залучили до справи свідків.

Відповідно до п. 8 Порядку із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 57 (57-2023-п) від 20.01.2023, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відтак, оскільки матеріали справи містять відеозапис, на якому зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння будь-які невідповідності вимогам Порядку в діях працівників поліції відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівник поліції не роз`яснив ОСОБА_1 права передбачені ст. 268 КУпАП є безпідставними, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що водій порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, а ОСОБА_1 , ознайомившись з вказаним протоколом та своїми правами, дав письмові пояснення та підписав протокол без будь-яких застережень.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам сторони захисту викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, в сукупності вищевикладене підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у рішенні суду, а доводи захисника є неспроможними та непереконливими.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які апелянт тлумачить на свою користь, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити їй строк апеляційного оскарження постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Панченко Поліни Едуардівни залишити без задоволення.

Постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун