справа № 631/706/25
провадження № 3/631/387/25
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2025 року селище Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених частиною 3 статті 173-2 та статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
27 червня 2025 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшли адміністративні матеріали, складені відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених частиною 3 статті 173-2 та статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 032129, складеного 17 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Багліковим Богданом Сергійовичем, убачається, що 17 червня 2025 року на автодорозі сполученням село Знам`янка село Федорівка громадянин ОСОБА_1 під час складання адміністративного протоколу за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відмовився віддавати посвідчення водія для вилучення, чим вчинив злісну непокору працівнику поліції на його законну вимогу.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення як злісна непокора законній вимозі поліцейського.
Крім того, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 032179, складеного 16 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Багліковим Богданом Сергійовичем, убачається, що 16 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру по відношенню тестя ОСОБА_2 , чим завдав тілесних ушкоджень, а саме розбив лікоть, у останнього боліла шия від удушення та розболілась голова. Правопорушення вчинено повторно протягом року.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як вчинення домашнього насильства фізичного характеру, вчинене повторно протягом року.
Також, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 032180, складеного 16 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Багліковим Богданом Сергійовичем, убачається, що 16 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , приблизно о 16 годині 30 хвилин, громадянин ОСОБА_1 лаявся нецензурною лайкою в бік дружини ОСОБА_3 в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав психологічного насилля по відношенню до дитини, та сильно налякав її, що призвело до тремтіння рук, болі в голові, поганого самопочуття, а також ОСОБА_1 поводив себе агресивно та кидався на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Правопорушення вчинено повторно протягом року.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно неповнолітньої дитини, вчиненого повторно протягом року.
Окрім цього, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 698001 складеного 16 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Токар Тетяною Сергіївною, убачається, що 16 червня 2025 року близько о 16 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насилля фізичного та психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою та штовхав свою дружину ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 завдав шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої, а саме: потерпіла скаржилась на головний біль, тремтіння пальців рук та на біль у спині. Правопорушення вчинено повторно протягом року.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, вчинене повторно протягом року.
Постановою судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 червня 2025 року відповідно до положень статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначені вище матеріали об`єднані в одне провадження та присвоєно справі єдиний унікальний № 631/706/25 (провадження № 3/631/387/25).
ОСОБА_1 надав судові пояснення відповідно до яких свою провину у вчиненні правопорушень, передбачених статтею 185, частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнав у повному обсязі, просив суворо не карати.
Беручи до уваги пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
При цьому, положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Домашнє насильство, відповідно до положень статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
При цьому, фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Статтею 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
З урахуванням того, що згідно Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Також Основний Закон України декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Крім того, слід взяти до уваги, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», враховуючи європейські підходи, називає дитину, яка стає свідком домашнього насильства одного з батьків щодо іншого, саме потерпілою, що випливає зі змісту статті 1 наведеного Закону. Тобто, якщо дитина стала свідком домашнього насильства вона автоматично стає постраждалою, адже перенесений у дитинстві досвід домашнього насильства може впливати на майбутні стосунки дитини з оточуючими, її фізичне та психічне здоров`я.
При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статтей 2 та 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
З матеріалів справи вбачається, що протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 032179 від 16 червня 2025 року, серії ВАВ № 032180 від 16 червня 2025 року, серії ВАД № 698001 від 16 червня 2025 року, складені саме за вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру.
Крім того, диспозиція статті 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає настання адміністративної відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Слід зазначити, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.
Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.
Правопорушення, передбачене статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.
Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення, необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 7 своєї Постанови № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Саме на таке тлумачення посилається й Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.
При цьому, злісну непокору законному розпорядженню або вимозі необхідно відрізняти від захисту особою своїх прав.
Відповідно до статті 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника поліції. Отже, непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У статті 31 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
У даному випадку окрім визнання своєї провини, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених частиною 3 статті 173-2 та статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується сукупністю даних, що містяться в наступних належних та допустимих доказах, безпосередньо досліджених в судовому засіданні, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 032129, складеному 17 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Багліковим Б. С., у якому зафіксовано, що 17 червня 2025 року на автодорозі сполученням село Знам`янка село Федорівка громадянин ОСОБА_1 під час складання адміністративного протоколу за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відмовився віддавати посвідчення водія для вилучення, чим вчинив злісну непокору працівнику поліції на його законну вимогу
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 032179, складеному 16 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Багліковим Б. С., у якому зафіксовано, що 16 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру по відношенню тестя ОСОБА_2 , чим завдав тілесних ушкоджень, а саме розбив лікоть, у останнього боліла шия від удушення та розболілась голова. Правопорушення вчинено повторно протягом року;
- даними протоколу про адміністративне правопорушенні серії ВАВ № 032180, складеному 16 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Багліковим Б. С., у якому зафіксовано, що 16 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , приблизно о 16 годині 30 хвилин, громадянин ОСОБА_1 лаявся нецензурною лайкою в бік дружини ОСОБА_3 в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав психологічного насилля по відношенню до дитини, та сильно налякав її, що призвело до тремтіння рук, болі в голові, поганого самопочуття, а також ОСОБА_1 поводив себе агресивно та кидався на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Правопорушення вчинено повторно протягом року;
- даними протоколу про адміністративне правопорушенні серії ВАД № 698001, складеному 16 червня 2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Токар Т. С., у якому зафіксовано, що 16 червня 2025 року близько о 16 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насилля фізичного та психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою та штовхав свою дружину ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 завдав шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої, а саме: потерпіла скаржилась на головний біль, тремтіння пальців рук та на біль у спині. Правопорушення вчинено повторно протягом року;
- копією рапорту старшого інспектора-чергового Чергової частини відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції О. Почтара про те, що 16 червня 2025 року о 17 годині 22 хвилини надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 16 червня 2025 року о 17 годині 21 хвилині за адресою: АДРЕСА_2 , заявниця повідомила, що її чоловік військовослужбовець побив батька, заявницю та дитину, зараз поїхав на автомобілі у невідомому напрямку, раніше зверталась до поліції щодо домашнього насилля, приписів не було, раніше судимий. Заявник: ОСОБА_3 . Даний рапорт зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 2975 від 16 червня 2025 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 16 червня 2025 року з яких убачається, що 16 червня 2025 року до неї приїхав її чоловік ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та в стані алкогольного сп`яніння вчинив домашнє насилля, а саме ображав її нецензурною лайкою, почав бити її та її батька ОСОБА_2 , в присутності сина ОСОБА_4 . Потім ОСОБА_1 сів за кермо службового автомобіля марки «Рено Дастер» та поїхав у напрямку села Мануйлове. ОСОБА_3 зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у їх сина був день народження, вони святкували і останній вживав алкогольні напої. Від написання заяви вона відмовляється, бо боїться свого чоловіка. Дана подія мала місце за адресою: АДРЕСА_2 ;
- письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 16 червня 2025 року, яка зазначила, що 16 червня 2025 року у її онука ОСОБА_4 був день народження, сім`я святкувала в АДРЕСА_2 . Приїхав ОСОБА_1 та почав вживати алкогольного напої. Потім вона та її чоловік ОСОБА_2 пішли додому. Через деякий час зателефонувала донька, ОСОБА_3 , та повідомила що її побив чоловік, ОСОБА_1 , а також перебив посуд у будинку. Вона разом із чоловіком повернулись до будинку доньки, де її чоловік ОСОБА_2 почав задавати питання ОСОБА_1 з приводу вчиненого, на що останній накинувся на нього та почав душити. Вони разом з донькою почали відтягувати ОСОБА_1 від ОСОБА_2 та в цей час до них вибіг онук з сапкою у руках, щоб захистити діда. В цей час ОСОБА_1 штовхнув її чоловіка до гаража, розбивши йому лікоть та сівши за кермо свого службового автомобіля поїхав у невідомому напрямку;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 16 червня 2025 року, який вказав, що 16 червня 2025 року о 09 годині 00 хвилин до них приїхав його зять ОСОБА_1 на день народження онука, тобто його сина ОСОБА_4 . Під час святкування чоловіки випили пару чарок горілки, проте ОСОБА_1 був уже п`яний. О 16 годині 00 хвилин він та його дружина, ОСОБА_5 , пішли додому. Через деякий час зателефонувала донька ОСОБА_3 та повідомила, що її побив чоловік, ОСОБА_1 , а також перебив посуд у будинку. Повернувшись назад до доньки, до них вийшов онук ОСОБА_6 у сльозах та повідомив, що батько побив мати. На його запитання, що трапилось, ОСОБА_1 накинувся на нього, почалась бійка, той повалив його на землю та почав душити. В цей час онук схопивши сапку вибіг до них, він вихопив сапку з рук хлопця, а ОСОБА_1 штовхнув його у гаражну будівлю і той ліктем розбив скло. Потім ОСОБА_1 сів у свій службовий автомобіль та втік.
Також старшим лейтенантом поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області Токар Т. С. 16 червня 2025 року заповнено «Форму оцінку ризиків вчинення домашнього насильства» стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 , 42 роки, та кривдника ОСОБА_1 , 34 роки, відповідно до якої визначено рівень небезпеки як високий.
Крім того, із матеріалів справи встановлено, що 16 червня 2025 року був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 295116 згідно якого ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, ОСОБА_3 , строком на 3 доби з 22 години 30 хвилин 16 червня 2025 року по 22 годину 30 хвилин 19 червня 2025 року. Вказаний терміновий заборонений припис вручений під особистий короткий підпис постраждалій особі ОСОБА_3 , кривдник ОСОБА_1 від підпису та отримання копії відмовився.
Таким чином, із досліджених у судовому засіданні відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 дійсно вчинив домашнє насилля по відношенню до своєї дружини ОСОБА_3 , малолітнього сина ОСОБА_4 та батька дружини ОСОБА_2 . А також останній вчинив злісну непокору законному розпорядженню працівника поліції: намагався втекти з місця події, а також відмовився надати посвідчення водія для його подальшого вилучення, чим вчинив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі поліцейського.
Будь-яких порушень при проведенні фіксації вчинених адміністративних правопорушень та збирання доказів, судом не встановлено. Відеозапис працівниками поліції вівся безперервно. Підстав уважати, що відеозаписи, які долучені до матеріалів справи, є змонтовані з метою неправомірного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у суду немає та останнім не доведено. Ознак фальсифікації вказані записи не містять. До того ж, на відеозаписах чітко зафіксовані обставини справи згідно викладених у протоколах суті правопорушень.
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протоколи про адміністративні правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак ОСОБА_1 не скористався своєю процесуальною можливістю та не звернувся із скаргами на дії працівника поліція до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі.
На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_3 та батька дружини ОСОБА_2 , а також вчинення домашнього насилля психологічного характеру відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , й у вчиненні злісної непокори законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вищезазначених правопорушень судді не надано.
Крім того, суддею встановлено, що ОСОБА_1 повторного протягом року притягується до адміністративної відповідальність за вчинення домашнього насильства. Так, постановою судді Нововодолазького районного суду Харківської області Пархоменко І. О. від 21 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення як вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_3 та батька дружини ОСОБА_2 , а також умисне вчинення дій психологічного характеру відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , вчинене протягом року повторно, та за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення як вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує таке.
Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При накладенні стягнення за адміністративні правопорушення, суддя враховує характер їх вчинення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
В силу пункту 1 частини 1 статті 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя визнає обставиною, яка пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 є щире розкаяння винного.
Обставиною, що обтяжує відповідальність ОСОБА_1 , відповідно до пункту 6 статті 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є вчинення правопорушення домашнього насилля в стані алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 суддя зазначає наступне.
Адміністративна відповідальність має подвійну мету захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.
Перша репресивно-каральна («штрафна») полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.
Друга функція запобіжно-виховна тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.
Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації
Статтею 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Відтак, керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєних адміністративних правопорушень, їх кількість, особу правопорушника та ступень його вини, суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкцій статті 185 та частини 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, з урахуванням вимог статтей 34, 35 та 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Саме ця міра покарання, на думку суду, буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.
Відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.
Статтею 7 Закону України від 19 листопада 2024 року № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок.
В зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у розмірі 605 гривень 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Підстав для звільнення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд не вбачає, оскільки в даному випадку розгляд справи не пов`язаний з виконанням військового обов`язку. Більш того, за своєю природою будь-яке правопорушення, передбачене нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (у тому числі розпивання алкогольних напоїв під час несення військової служби) й вчинене особою, свідчить про її протиправну та вину поведінку (дію чи бездіяльність), а також є посяганням на охоронювані законом права та інтереси. Крім того, стаття 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає, що законом встановлюється лише розмір і порядок сплати судового збору, при цьому в цій статті не передбачено норм щодо порядку звільнення від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9 11, 23, 24, 25, 27, 33 36, частиною 2 статті 38, статтею 40-1, частиною 3 статті 173-2, статтями 185, 245, 246, 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 173-2 та статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення за частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень 00 копійок, за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
В разі не сплати штрафу у строк встановлений частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови стягується штраф у подвійному розмірі (2720 гривень 00 копійок).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Т. М. Трояновська