КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 33/824/1465/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Струць Тетяни Ігорівни на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року в складі судді Вознюк О. Л., у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення з урахуванням ст. 36 КУпАП в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років без вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

21.01.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Струць Т. І. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтоване тим, що апеляційна скарга була підготовлена захисником в строк на апеляційне оскарження, проте помилково направлена одразу до Київського апеляційного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи ту обставину, що захисник ОСОБА_1 - адвокат Струць Т. І. вперше подала апеляційну скаргу 17.01.2025, однак помилково направила через підсистему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду, вказана апеляційна скарга була направлена до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 294 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи, наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують факт зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 за вчинення останнім порушення правил дорожнього руху.

Зазначає, що в справі немає жодного документального підтвердження правомірності зупинки, а тому всі подальші вимоги поліції до особи, зокрема й проходження огляду на стан сп`яніння особа виконувати не зобов`язана, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом першої інстанції не враховано, що на долученому фрагменті відеозапису відсутній запис, який би підтверджував той факт, що ОСОБА_1 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення день та час виконував функції водія транспортного засобу та був зупинений працівниками поліції за допущене порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Вказує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, оскільки він не був водієм зупиненого транспортного засобу, був пасажиром і виходив із зупиненого автомобіля із пасажирських задніх дверей автомобіля, таким чином він лише намагався отримати обґрунтування законності вимог проходження такого огляду, в силу того, що він не керував транспортним засобом та не порушував ПДР. А отже, відсутній суб`єкт та об`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Також зазначає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом без посвідчення водія, теж незаконне, оскільки ОСОБА_1 не був водієм в зазначеному протоколі місці та часу, не керував транспортним засобом, а був пасажиром.

Суд першої інстанції не врахував, що не можна позбавити водійських прав особу, яка не має посвідчення водія.

13.03.2025 та повторно 10.04.2025 ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Струць Т. І. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в їх відсутність.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 18.12.2024 о 23:02 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199842, відповідно до якого він 18.12.2024 о 22:20 за адресою м. Біла Церква, вул. Олександра Марченка, 46, керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. На вимогу пройти огляд у встановленому законом порядку для визначення стану наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі у лікаря нарколога водій категорично відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відносно ОСОБА_1 18.12.2024 о 23:02 також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199850, відповідно до якого він 18.12.2024 о 22:20 за адресою м. Біла Церква, вул. Олександра Марченка, 46, керував транспортним засобом «ВАЗ 21063», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим вчинив адміністративне правопорушення повторно протягом року, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п. 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон направо керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне, протягом року, вчинення порушень, таких як, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

На думку апеляційного суду, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції правильно встановив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, факт скоєння вказаних правопорушень за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199842 від 18.12.2024, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с. 1);

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 199850 від 18.12.2024, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с. 22);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння та проставив власний підпис (а.с. 3);

- довідкою визначення повторності порушення ПДР, відповідно до якої ОСОБА_1 12.12.2024 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 8);

- довідкою щодо наявності посвідчення водія, де зазначено, що відповідно до інформації наявних баз даних ІКС ІПНП відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с. 24);

- довідкою визначення повторності порушення ПДР у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 25);

- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, які було долучено до матеріалів справи.

Дослідивши вказані матеріали, в тому числі дослідивши зміст протоколів про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.1 а, 2.5. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи рапорту інспектора взводу №2 роти №2 Батальйону №1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Несвідоміна О. П., під час несення служби 18.12.2024 в складі наряду Вулкан 0751, під час здійснення патрулювання по м. Біла Церква, вул. Чайковського, 46, було помічено підозрілий ТЗ, водія якого при появі службового ТЗ почав маневрувати та підозріло керувати по проїзній частині. Під час зупинки та перевірки документів у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Водієві було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку у лікаря нарколога в медичному закладі, проти чого останній категорично відмовився.

Відповідно до відеозапису, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом в момент його зупинки, зазначивши лише про те, що він : "проїхав 50 метрів від гаража".

За таких підстав доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, а зупинка такого транспортного засобу була неправомірною є необґрунтованими.

Щодо доводів захисника ОСОБА_1 - адвоката Струць Т. І. про те, що відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Так, відповідно до абзацу третього пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» ( із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №17 від 19.12.2008) позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП ( 80731-10 ). Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Разом з тим, стаття 126 КУпАП в цьому переліку відсутня.

Частина 5 статті 126 КУпАП, якою передбачена відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, встановлена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху" від 16 лютого 2021 року №1231-ІХ.

Чинне адміністративне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб, які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу. Відмінність вказаних суб`єктів полягає в тому, що водій транспортного засобу - це особа, яка здійснює керування таким транспортним засобом на законних підставах, оскільки набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом.

На відміну від водія, суб`єкт, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП, - це особа, яка не має (не набувала) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка врегульовує відповідальність особи, яка здійснює керування транспортним засобом, не отримавши на це відповідного права.

Частина 5 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка передбачає відповідальність особи, яка не має права керування транспортним засобом, однак, здійснює таке керування повторно, протягом року. При цьому санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлює обов`язкове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 7 років.

Зважаючи на вищевикладене, особа, яка не має права на керування транспортними засобами, однак повторно протягом року вчинила правопорушення у вигляді такого керування, є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і до такої особи в обов`язковому порядку застосовується накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.

При цьому об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20) звертала увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Обґрунтовуючи доводи, наведені у вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду дійшла висновку, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

При цьому санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативними стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а тому постанова суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Струць Тетяні Ігорівні строк на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Струць Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк