ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644 / 3150 / 25 Головуючий 1 інстанції: Сітало А.К.
Провадження №: 33/818/ 1128 /25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Болотові О.О., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Бєлая С.В., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника та його захисника на постанову Індустріального районного суду м. Харкова від 20 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ЗСУ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2025 року о 10-51 год ОСОБА_1 рухаючись по вул. Миру біля будинку № 15 в м. Харкові керував автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, сповільненість мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, в установленому законом порядку в медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» водій ОСОБА_1 відмовився.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 284858 від 29.03.2025, в якому зафіксовані події, які відбувалися 29.03.2025 року за участю ОСОБА_1 ; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня»» від 29.03.2025; рапортом інспектора УПП в Харківській області від 29.03.2025; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, зі своїм захисником подали апеляційну скаргу, яка містить прохання поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, скасувати вказану постанову та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, правопорушник та його захисник наводять наступні аргументи.

Суд першої інстанції проігнорував докази перебування водія на військовій службі.

Зупинка транспортного засобу правопорушника працівниками поліції відбулася без належних на те підстав.

Огляд на стан наркотичного сп`яніння повинен був проводитись в порядку ст. 266-1 КУпАП уповноваженими особами ВСП, а не в порядку ст. 266 КУпАП.

Матеріали справи не містять направлення на огляд уповноваженою на те особою.

Водій бажав пройти огляд у ХОБСМЕ, як йому порадив телефоном адвокат, однак працівники поліції йому відмовили, тому він пройшов огляд у ХОБСМЕ самостійно 31.03.2025, оскільки у день події 29.03.2025 була субота і даний заклад був закритий.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовують тим, що постанова суду першої інстанції від 20.05.2025 була винесена пізніше офіційної дати, а резолютивну частину постанови у день судового засідання не було оголошено, через що правопорушник та його захисник не могли дізнатися про прийняте судом першої інстанції рішення у встановлені для апеляційного оскарження постанови строки.

Враховуючи викладене, вважають постанову незаконною та просять її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання прибули особа, що притягується до адміністративної відповідальності, та захисник.

В судовому засіданні останні підтримували доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлювали незгоду з рішенням суду першої інстанції та просили його скасувати і закрити провадження по справі за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Правопорушник просив суд врахувати результати огляду в ХОБСМЕ від 31.03.2025, те, що він є військовим та має бойові травми, а також прохання командування військової частини не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому згідно з конституційними гарантіями забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України) строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення з огляду на наступне.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29.03.2025 року о 10-51 год ОСОБА_1 рухаючись по вул. Миру біля будинку № 15 в м. Харкові керував автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, сповільненість мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, в установленому законом порядку в медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» водій ОСОБА_1 відмовився.

Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що Зупинка транспортного засобу правопорушника працівниками поліції відбулася без належних на те підстав.

Так, дослідженням відеозаписів з бодікамер поліцейських встановлено, що причиною зупинки транспортного засобу правопорушника була наявність на його транспортному засобі ознак ДТП, а саме пошкодження задньої частини автомобіля. Окрім того, причину зупинки водію працівниками поліції було повідомлено (момент відеофіксації 10:52:20). Тому апеляційний суд не вбачає жодних порушень процедури зупинки транспортного засобу з боку працівників поліції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Доводи правопорушника та його захисника щодо відсутності в матеріалах справи направлення уповноваженою на те особою водія на огляд на стан наркотичного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки вказане направлення міститься в матеріалах справи (а.с.4).

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів правопорушника та його захисника про те, що огляд на стан наркотичного сп`яніння повинен був проводитись в порядку ст. 266-1 КУпАП уповноваженими особами ВСП, а не в порядку ст. 266 КУпАП, а суд першої інстанції проігнорував докази перебування водія на військовій службі, з огляду на таке.

Дійсно громадянин ОСОБА_1 є військовослужбовцем, підтвердженням чому є відповідні документи, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.12-14). Однак суд звертає увагу на наступне.

Так, ст. 266-1 КУпАП визначає порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту та в заборонених законом інших місцях. Отже, такий порядок огляду підлягає застосуванню в перелічених випадках.

Проте громадянин ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом як учасник дорожнього руху, що повинен підкорятись ПДР України, підлягав огляду на стан алкогольного сп`яніння за інших обставин, ніж визначені в ст. 266-1 КУпАП. Тому огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився у загальному порядку, визначеному ст. 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, поліцейськими уповноваженого підрозділу Національної поліції.

Так само, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання захисника на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2024 року № 357/428/24 з приводу застосування порядку, визначеного ст. 266-1 КУпАП та іншими підзаконними актами, зокрема Інструкцією №515 про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 10.10.2016 № 515 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22.06.2021 № 169), у зв`язку з тим, що дана постанова була винесена у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 КУпАП, тобто за спеціальним складом адміністративного правопорушення, що належить до військових адміністративних правопорушень (Глава 13-Б КУпАП), і не стосується керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані сп`яніння або під впливом речовин, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідальність за що передбачена ст. 130 КУпАП, що відноситься до адміністративних правопорушень на транспорті (Глава 10 КУпАП).

Крім того, водій, будучи військовослужбовцем, в момент зупинки його транспортного засобу працівниками поліції не перебував на безпосередньому виконанні бойових завдань, не мав при собі спеціальної перепустки чи пароля, чого не заперечував у судовому засіданні.

Тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, які звільняли б водія від обов`язку підкорятись вимогам п. 2.5 ПДР України, а саме пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан наркотичного сп`яніння, та вважає належним та допустимим у вказаній ситуації застосування загального порядку направлення водія на такий огляд відповідно до положень ст. 266 КУпАП, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи правопорушника та його захисника про те, що водій бажав пройти огляд у КЗОЗ ХОБСМЕ, як йому порадив телефоном адвокат, однак працівники поліції йому відмовили, з огляду на наступне.

По-перше, дослідженням відеозаписів з бодікамер поліцейських, встановлено, що 29.03.2025 на місці зупинки після телефонної розмови з адвокатом не повідомляв працівникам поліції жодного разу про бажання пройти огляд саме у Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи, натомість водій остаточно відмовився від проходження огляду (момент відеофіксації 11:13:50).

По-друге, КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» не належить до Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого наказом директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації від 23.11.2023 № 1340-о.

Отже, водію не належало право вимагати проведення огляду у даному закладі охорони здоров`я, а працівники поліції правомірно вимагали проходження огляду в КНП ХОР «ОКНЛ».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за фактом порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані наркотичного сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.

Виходячи з того, що факт відмови водія від проходження передбаченого законом огляду на стан наркотичного сп`яніння є доведеним, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вказана особа визнана судом винною за відмову від проходження огляду на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас у розглядуваній справі, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення щодо призначеного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст.69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п.3 ч.1 ст.65 КК України відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз.7 та 8 п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз.6 п.5 мотивувальної частини).

В ч.2 та 3 п.4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи правопорушника та його захисника про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Так, під час підготовки до апеляційного розгляду та в ході судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, на даний час проходить службу у військовій частині номер НОМЕР_2 , згідно клопотання керівництва даної військової частини викладено клопотання про те, щоб не позбавляти солдата ОСОБА_1 посвідчення водія оскільки останній є водієм спеціалізованого автомобіля КРАЗ-266 який під його керуванням перевозить на передову боєприпаси, а звідти має доставляти поранених бійців. Позбавлення вказаного солдата посвідчення водія може призвести до втрати боєздатності військової частини оскільки замінити вказаного солдата на даний час ніким.

Сам ОСОБА_1 воює з перших днів агресії проти України, має контузії, право керування транспортними засобами необхідно йому для виконання військових обов`язків в подальшому.

При цьому суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи КЗОЗ ХОБСМЕ від 31 березня 2025 року №33 п/п-С, згідно з яким оглядом ОСОБА_1 на наявність в його організмі широкого переліку наркотичних речовин залишків наркотичних препаратів не виявлено (а.с.19-21).

Штраф, призначений судом першої інстанції, правопорушник сплатив у повному обсязі та надав суду банківські квитанції.

При цьому апеляційний суд констатує, що дії водія не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, обставини, які б обтяжували відповідальність правопорушника, відсутні.

Чинним положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ст. 69 КК України винній особі може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст. 7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задовольнити, поновивши вказаний строк.

Постанову Індустріального районного суду м. Харкова від 20 травня 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення, - змінити.

Апеляційну скаргу правопорушника та його захисника, - задовольнити частково.

Виключити з постанови суду першої інстанції рішення суду про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило