КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/4027/25

номер провадження: 33/824/2665/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Сілаєвої Тетяни Євгенівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Сілаєвої Тетяни Євгенівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 850 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Сілаєва Т.Є. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 дій щодо ухилення від батьківських обов`язків. Так, протокол про адміністративне правопорушення від 05 лютого 2025 року не містить даних про порушення саме ОСОБА_1 вимог діючого законодавства, інші матеріали також не містять таких даних. Дії ОСОБА_1 на стадії складення протоколу про адміністративне правопорушення не оцінювалися на предмет наявності чи відсутності порушень, пояснення від ОСОБА_1 не відбиралися.

Вказує, що у даному випадку обов`язкові складові (суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності), які б фіксували порушення ОСОБА_1 будь-яких норм права, відсутні. Також відсутні дані у чому саме полягає об`єктивна сторона правопорушення, відомості про будь-які дії ОСОБА_1 , які б свідчили про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відсутність конкретних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків, а також даних про форму вираження такого ухилення, підтверджує те, що такого ухилення не було. Зазначає, що випадкове натиснення спрею донькою ОСОБА_1 також не може розцінюватися як її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Зазначає, що суддя допустив порушення прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, оскільки перебрав на себе роль сторони звинувачення. Так, від початку судового засідання промова судді полягала у звинуваченні особи у вчиненні правопорушення, тоді як питання вини ще не було розглянуто (це підтверджується текстом постанови, яка починається з такого звинувачення). Також, у засіданні ОСОБА_1 підтвердила обставину спрацювання спрею, зазначивши, що це відбулося випадково, що її донька не придбавала і не приносила спрей до школи, проте суддя у постанові відобразив її пояснення як визнання вини, а не визнання обставини.

Також вказує, що суддя першої інстанції не врахував наявні у справі докази, не дав їм належну оцінку (зокрема, протоколу), зробив висновки про наявність складу адміністративного правопорушення в розріз з існуючими у справі доказами. Такі обставини свідчать про необ`єктивність при розгляді справи та необґрунтованість оскаржуваної постанови, що є підставою для її скасування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Сілаєвої Т.Є., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, суддя першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення знайшла підтвердження в суді та підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками судді першої інстанції, виходячи з такого.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №623409 від 05 лютого 2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 , вбачається, що вона ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилося у тому, що 27 січня 2025 року в приміщенні середньої школи №71 по провулку Польовий, 10 у місті Києві на уроці фізичного виховання розпилила спрей з неприємним запахом, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.1).

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №623409 від 05 лютого 2025 року були долучені письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , доповідні ОСОБА_9, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані документи не є достатньою підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У відповідності до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за вказаною статтею має бути вказано які саме нормативні акти порушено і якими конкретно діями особи. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який порушено та які саме дії вчинено (не вчинено), свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

Разом з тим, як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №623409 від 05 лютого 2025 року, при викладенні суті вчиненого адміністративного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП у ньому не вказано в чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків щодо виховання дитини та яким чином було здійснено відповідне ухилення і чим конкретно це підтверджено.

Сама лише констатація у протоколі того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні середньої шкоди №71 по провулку Польовий, 10 у місті Києві на уроці фізичного виховання розпилила спрей з неприємним запахом, не може бути підставою для висновку про ухилення батьків від виконання їх обов`язків по вихованню дітей.

Матеріли справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не належно займається вихованням своєї дитини.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За усталеною практикою Європейського суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції («Малофеєва проти Росії», рішення від 30 травня 2013 року, заява F 36673/04; «Карелін проти Росії», заява F 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

Відповідно до пункту 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказано, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до пункту 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому у судді першої інстанції не було достатніх підстав вважати, що вона вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді першої інстанції, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. Тому постанова судді першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сілаєвої Тетяни Євгенівни, подану в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов