Справа № 713/1543/25
Провадження №3/713/722/25
ПОСТАНОВА

іменем України

02.07.2025 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кириляк А.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Вижницького районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого ,-

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

В протоколах про адміністративне правопорушення від 26.04.2025 року зазначено, що 26.04.2025 року о 22 год. за місцем проживання АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , яке виразилося у цілеспрямованих навмисних діях, а саме: принижував, кричав на неї, ображав та висловлювався грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 , у присутності малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Своїми діями чим вчинив правопорушення передбачене ст.173-2 ч.1 та ч.2 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 вину не визнав , надав письмові заперечення в яких вказував, що 26.04.2025 року із дружиною ОСОБА_2 , ніяких конфліктів не мав, її не ображав, тому числі нецензурною лайкою, фізичної сили не застосовував. Навпаки, дружина мала до нього претензії, що він погано вкладає сина спати.

Зазначав, що будь-яких доказів наявності умислу на вчинення домашнього насильства ним відносно дружини і дітей до матеріалів справи не додано. Сама по собі присутність малолітніх дітей при сварці - не свідчить про наявність умислу на вчинення домашнього насильства відносно дітей. У справі відсутні будь-які докази, що була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю дружини і дітей.

Захисник Стадник І.П. просив закрити справу щодо ОСОБА_1 , за відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1, ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

В адресованій суді заяві потерпіла ОСОБА_5 просила провадження по справі закрити . оскільки 26.04.2025 року між ними з чоловіком відбулася суперечка , ніякої шкоди ні їй ні дітям спричинено не було, притензій до ОСОБА_1 не має просить справу розглядати у її відсутність.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Стадника І.П., ознайомившись з заявою потерпілої ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Тобто згідно вказаної норми закону, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне вчинення домашнього насильства. Виходячи з пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року N 2229-VIII, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Відповідно до частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки термін "кримінальне обвинувачення", "кримінальне провадження" тлумачаться цим судом в розумінні цілей застосування Конвенції. Кримінальний характер ст. 173-2 ч. 1 КУпАП в розумінні Конвенції та практики ЕСПЛ не викликає сумніву, а отже на дане провадження поширюються повною мірою ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження (обвинувачення). Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування вини "поза розумним сумнівом", а також прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності бути негайно, детально проінформованою про характер і причини обвинувачення, мати час на підготовку для захисту, які загалом становлять гарантії справедливого судового розгляду в судах. Поширення цих стандартів кримінального провадження на відповідну категорію справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно зумовлює необхідність дотримання особливих вимог щодо процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у випадку визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали суду можливість спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому діянню покарання.

Як було встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, в протоколах про адміністративні правопорушення ,посадовою особою не була розкрита об`єктивна сторона правопорушення, а саме не зазначено, чи була завдана діями ОСОБА_1 шкода психологічному чи фізичному здоров`ю потерпілих, та чи могла така шкода бути завдана його діями потерпілим, а також не зазначено мету та мотив вчинення адміністративного правопорушення останнім.

Крім того на спростування мотивів вказаних у протоколі суд бере за основу пояснення потерпілої ,яка вказує, що ніякої шкоди ні їй ні дітям завдано не було.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно якого винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях.

Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обставин вчинення певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

З наведеного вбачається, що належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б у своїй сукупності об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення відносно дружинита дітей матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як відсутність складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по справі, суд дійшов висновку, що провадження по справі щодо ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. ч.2 ст.173-2 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.ст.173-2 ч.2, 221, 283, 284, 285, 287-289 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Антоніна КИРИЛЯК