КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/1701/25

номер провадження: 33/824/2036/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кожем`яченка Володимира Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного міста Києва від 17 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного міста Києва від 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Святошинського районного міста Києва від 17 лютого 2025 року та закрити провадження у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок судді першої інстанції про те, що саме він керував транспортним засобом є бездоказовим, адже окрім запису в протоколі таке керування більше нічим не підтверджується. Вказує, що наявний у справі відеозапис беззаперечно підтверджує, що поліцейські не бачили його за кермом.

Вказує, що на відеозапису з боді-камери поліцейського, який в момент зближення з автомобілем перебував на пасажирському сидінні спереду та мав найбільші шанси бачити хто був за кермом, зафіксовано, що поліцейський, вийшовши з автомобілю, проходить повз ОСОБА_1 та підходить саме до ОСОБА_2 , а не до нього, та стверджує, що саме ОСОБА_2 є водієм. Свою позицію поліцейський змінив вже пізніше, коли стало очевидним, що в силу конфлікту з ОСОБА_2 з ним не буде просто, а ОСОБА_1 себе веде спокійно. Зауважує, що переплутати його та ОСОБА_2 неможливо, оскільки у них немає схожості за жодною ознакою.

Зазначає, що він заперечував факт керування транспортним засобом як безпосередньо на місці події, так і надаючи пояснення в суді, які жодним доказом не спростовані. Також вказує, що той факт, що він не керував транспортним засобом підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказує, що, відхиляючи покази свідка ОСОБА_2 суддя послався на те, що на відеозаписі він вказав поліцейським, що «не був водієм», що не відповідає дійсності, адже він не стверджував, що саме не був водієм, а говорив, що який він водій, посилаючись на те, що автомобіль припаркований.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кожем`яченка В.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з`ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону суддею першої інстанції дотримано не було.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №212303 від 03 січня 2025 року ОСОБА_1 ставиться у вину керування автомобілем «Renault Master», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по вул. Зодчих, 16 у місті Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку відмовився.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом. Тобто, перебування особи в стані сп`яніння повинно бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом в такому стані.

Разом з тим, суддею першої інстанції, всупереч положень ст.280 КУпАП, не було достеменно з`ясовано чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 (абз.3,4) постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із подальшими змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок про те, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, зокрема за порушення вимог пункту 2.5 ПДР, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя першої інстанції послався на докази, які містять:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №212303 від 03 січня 2025 року, згідно з яким 03 січня 2025 року о 20 год 35 хв. в місті Києві по вул. Зодчих, 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на нагрудні боді-камери №470199 та №472661. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення за місцем зупинки. Цими діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2);

відеозапис з боді-камер працівників патрульної поліції (а.с.10).

Однак із таким висновком судді першої інстанції безспірно погодитись не можливо.

Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», суд приходить до висновку про те, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Наявний у матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери поліцейського, який досліджений апеляційним судом, неможливо визнати у якості належного доказу на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на вказаному відеозаписі момент зупинення транспортного засобу та керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксований. Боді-камери фіксували рух автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , а в подальшому зафіксовано трьох осіб, які в момент наближення працівника поліції знаходилися на тротуарі.

Так, з переглянутих в суді апеляційної інстанції відеозаписів з боді-камер поліцейських вбачається, як працівники поліції в темну пору доби на службовому автомобілі слідують за автомобілем «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , який почав маневр паркування до узбіччя. В момент випередження працівниками поліції автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , було зафіксовано водійське вікно вказаного автомобіля. Проте з даних відеозаписів не вбачається, що за кермом вказаного автомобіля був саме ОСОБА_1 .

Також з відеозаписів вбачається, що після того, як працівники поліції припаркували свій службовий автомобіль, вони пішли в напрямку автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , з якого вийшли троє осіб. У зв`язку з тим, що один із них, а саме, громадянин ОСОБА_2 пішов від автомобіля, працівник поліції його наздогнав і між ними розпочався конфлікт. У подальшому, працівник поліції звернувся до ОСОБА_1 , якому він повідомив, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів, що він не керував автомобілем та пояснив, що той хто керував, уже пішов, а тому він не буде проходити огляд (20 год 57 хв. відеозапису). Працівник поліції повторно запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відповів, що відмовляється, так як не керував транспортним засобом (21 год 04 хв. відеозапису). У подальшому працівник поліції склав адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 .

З метою перевірки обставин щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , у місті Києві по вул. Зодчих, 16, судом апеляційної інстанції у судовому засіданні 09 травня 2025 року було задоволено клопотання адвоката Кожем`яченка В.В. про виклик інспектора першого взводу п`ятої роти другого батальйону першого полку УПП у місті Києві лейтенанта поліції Стецюру В.В.

20 червня 2025 року у судовому засіданні апеляційного суду лейтенант поліції Стецюра В.В. пояснив, що 03 січня 2025 року ним було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови і порушення координації рухів та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку він відмовився. При цьому, лейтенант поліції Стецюра В.В. пояснив, що він особисто бачив як ОСОБА_1 керував вказаним вище транспортним засобом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує те, що пояснення працівника поліції ОСОБА_4 не можуть вважатися належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 ПДР та у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки відповідно до пункту 7 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, а саме, будь-яких фактичних даних, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, визначений у ч.1 ст.251 КУпАП.

Правовий аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати про те, що пояснення працівників поліції не є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, належних доказів того, що ОСОБА_1 03 січня 2025 року о 20 год 35 хв. у місті Києві по вул. Зодчих, 16 керував автомобілем «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №212303 від 03 січня 2025 року не надано і при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, вказуючи на іншого водія, а саме, ОСОБА_2 . Однак працівниками патрульної поліції ця обставина була залишена без належної уваги. При цьому посилання працівника поліції Стецюри В.В. на те, що він бачив за кермом автомобіля саме ОСОБА_1 , без відповідних доказів, не відповідає приписам ч.2 ст.251 КУпАП, якою встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З наведених підстав суд апеляційної інстанції вважає, що висновки судді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу, є помилковими, оскільки відомості, які містяться на відеозаписі з боді-камер поліцейських не підтверджують факт керуванням ОСОБА_1 автомобілем «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , 03 січня 2025 року о 20 год 35 хв. у місті Києві по вул. Зодчих, 16, тобто виконання ним функції водія під час руху транспортного засобу.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно приписів ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відсутність в справі беззаперечних доказів факту керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння або яка відмовилась від проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виключає можливість притягнення її до відповідальності за ст.130 КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже з наявного у справі відеозапису із нагрудної камери поліцейського неможливо зробити беззаперечний висновок про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Наведене указує на неналежність відеозапису як доказу вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вищенаведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи не містять і під час апеляційного розгляду справи не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутні докази на спростування доводів, які викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

У відповідності до п.43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Приймаючи до уваги наведене та відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена у поза розумний сумнів.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Святошинського районного міста Києва від 17 лютого 2025 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного міста Києва від 17 лютого 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов