Справа № 275/583/25
Провадження № 3/275/324/2025
П О С Т А Н О В А

01 липня 2025 року с-ще.Брусилів

Суддя Брусилівського районного суду Житомирської області Миколайчук П.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли від відділу поліції № 1 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

з участю захисника Шматко Н.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13.06.2025 серії ААД № 759825, «13.06.2025 о 13 годині 18 хвилин в с. Озера по вул. Центральній, Житомирського району Житомирської області, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Водій пройшов освідування на визначення стану алкогольного на місці зупинки, з результатом не погодився, від проходження огляду в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на портативний відеореєстратор. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, повідомлений належним чином, його інтересе представляє захисник.

В судовому засіданні захисник Шматко Н.Г. надала усні та письмові пояснення, в яких захисник вказує на відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки показник проміле в крові ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом не перевищував допустимий показник 0,2 проміле алкоголю в крові. На підставі викладеного, просить закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши та зіставивши їх між собою, суд прийшов до наступних висновків.

Так, за положеннями ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно судової практики ЄСПЛ, «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Згідно ст. 251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

На підтвердження факту вчинення правопорушення суду надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення від 13.06.2025 серії ААД №759825 з підписом та відмовою від пояснень ОСОБА_1 (а.с.2); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних приладів з результатом огляду ОСОБА_1 0,08 проміле алкоголю (а.с.4); протокол газоаналізатора «Драгер» від 13.05.2025, з показником алкоголю у ОСОБА_1 0,08 проміле (а.с.5); направлення на огляд водія ОСОБА_1 до КНП «Брусилівська лікарня» від 13.06.2025 з відмовою від проходження огляду останнього (а.с.6); копії постанови від 13.06.2025 серії ЕНА №4963434 щодо притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП; диск з відеозаписом події (а.с.15) та довідки ВП №1 ЖРУП №2, відповідно до яких ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, не притягувався до відповідальності за ст. 130 КУпАП, власником автомобіля ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .

Оцінюючи надані докази та письмові пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд констатує наступне.

Відповідно до п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р., огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З дослідженого відеозапису вбачається, що водій заперечував стан свого сп`яніння і спочатку він погодився пройти огляд на місці зупинки, за наслідками якого показник газоаналізатора склав лише 0.08 проміле, тобто в 2,5 рази нижчий, ніж мінімальний показник в 0,2 проміле, визначений у Інструкції № 1452/735.

Тобто за наслідками огляду на місці зупинки не було встановлено стану алкогольного сп`яніння у водія, а тому подальша згода на огляд в лікарняному закладі та послідуюча, після консультацій з поліцейським, відмова від цього не створює складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того суд враховує, що водій був згоден на огляд в лікарняному закладі та не погоджувався саме з тим, що він перебуває в стані сп`яніння, а не з показником в 0,08 проміле. При цьому працівниками поліції водію жодного разу не було роз`яснено, що показник за результатами огляду, є меншим за мінімально дозволений, тому водій не визнаний таким, що перебуває в стані сп`яніння. За наведеного, подальші (після встановлення результатів огляду) пропозиції водію знову пройти огляд в лікарні не є в повній мірі добросовісними діями поліцейських.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р. та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р.).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Частиною 3 ст.62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

З урахуванням наведеного, матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, в розумінні статті 251 КУпАП, не містять достатніх доказів вини останнього в порушення п. 2,5 ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в них фактичні обставини правопорушення не підтверджені поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами в справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому судовий збір у даній справі не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 40-1, 33, 35, ч.1 ст.130, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі по притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова складена і підписана 01.07.2025.

Суддя П. В. Миколайчук