ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14192/25

Провадження № 33/820/465/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Богача Анатолія Анатолійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонера,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 25 грудня 2024 року о 20 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: умисні дії фізичного характеру, що полягали у нанесенні удару долонею лівої руки в ділянку потилиці та удару зовнішньою частиною зап`ястя, - ремінцем від годинника, в ділянку губи зліва, внаслідок чого була завдана шкода її фізичному здоров`ю.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та провадження у справі закрити.

Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 1732 КУпАП, зокрема, об`єктивна та суб`єктивна сторони.

Постанову вважає незаконною з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення права на захист.

Вказує, що повний текст постанови судом проголошений не був, що свідчить про її незаконність.

Також вважає, що суд порушив його право на захист, визначене ст. 268 КУпАП, оскільки не надав достатньо часу для укладення угоди з адвокатом. Про розгляд справи суд його також належним чином не повідомив. Надіслання ж смс-повідомлення у «Viber» не є належним повідомленням, оскільки заяву на отримання судових повісток в електронній формі він не подавав.

Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП, що свідчить про його недопустимість як доказу у даній справі.

Так, протокол складений у його відсутність, другий примірник протоколу йому не вручено. Під час оформлення протоколу працівники поліції не роз`яснили прав, передбачених ст. 286 КУпАП та ст. ст. 55, 59, 63 Конституції України, зокрема, права на отримання правової допомоги, чим порушили вимоги Інструкції № 1376 від 06.11.2025 року. У протоколі його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 173 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 1732 КУпАП, що не узгоджуються із фабулою обвинувачення. Час вчинення правопорушення, який зазначений у протоколі, не узгоджується із матеріалами справи, не вказано конкретне місце його вчинення та не зазначено матеріали, які додаються до протоколу, не вказано свідків події, зокрема: ОСОБА_1 (батька), та ОСОБА_3 (матір).

На думку апелянта, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 є неналежним доказом, оскільки час вчинення правопорушення, зазначений у них, не узгоджується із встановленими обставинами.

Окрім того, допит малолітньої ОСОБА_4 , який проведений у присутності її бабусі ОСОБА_5 , є недопустимим доказом, оскільки остання не є її законним представником. Крім того, відеозапис цієї слідчої дії відсутній. Отже, протокол допиту малолітньої ОСОБА_4 від 19.03.2025 р. складений з порушеннями вимог ч. 1 ст. 226 КПК України.

Що стосується висновку експертизи № 230 від 10.04.2025 р., то такий містить лише припущення експерта щодо механізму утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_2 , а тому суд не може на нього покликатись.

Крім того, судом допущено неповноту розгляду справи, оскільки не враховано пояснення свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідь Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області від 22.01.2025 р. № 15118-2025 р., постанову про закриття кримінального провадження від 31.03.2025 р., висновок експертизи № 178 про момент виникнення рубця у ОСОБА_2 та факту перебування потерпілої ОСОБА_2 на момент події у стані алкогольного сп`яніння.

Представник потерпілої адвокат Богач А.А. подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив постанову залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, думку потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Богача А.А. про законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги під час розгляду даної справи судом першої інстанції виконанні в повній мірі.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнав, виклав свою версію подій, за якою пояснив, що під час суперечки із матір`ю його дружина ОСОБА_2 вкусила його за зап`ястя руки, на якій був браслет, таким чином спричинивши собі пошкодження губи зліва. Разом з тим, підтвердив, що 25 грудня 2024 року близько 20 години 30 хвилин разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 перебували за адресою: АДРЕСА_2 у його батьків, де разом святкували Різдво.

Незалежно від того, що ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнав, його вина підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених місцевим судом.

Так, потерпіла ОСОБА_2 , як в місцевому суді, так і в апеляційному суді, пояснила, що 25 грудня 2024 року близько 20 години 30 хвилин під час перебування у батьків її чоловіка (колишнього чоловіка) у АДРЕСА_2 між нею та її свекрухою виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_1 наніс їй рукою удар у потилицю, а згодом ще один удар зовнішньою стороною зап`ястя лівої руки, на якій був наручний годинник, у ділянку губи зліва. Внаслідок цього у неї була розбита губа зліва та завдана шкода її фізичному здоров`ю.

Підстав сумніватись у достовірності наданих пояснень апеляційний суд не вбачає, оскільки такі узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, наявними у справі.

Так, із даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 418197 від 12 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 25 грудня 2024 року о 10 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: умисні дії фізичного характеру, що полягали у нанесенні одного удару долонею лівої руки в ділянку потилиці та одного удару зовнішньою частиною зап`ястя, - ремінцем від годинника, об ділянку губи зліва, внаслідок чого була завдана шкода її фізичному здоров`ю (а.с. 1).

У заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 повідомила, що 25 грудня 2024 року її чоловік ОСОБА_1 вчинив щодо неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, у зв`язку з чим просила прийняти до нього міри, що підтверджується відомостями із протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25 грудня 2025 року (а.с. 19).

Спричинення потерпілій шкоди її фізичному здоров`ю підтверджується даними довідки № 889, виданої черговим лікарем КП «Хмельницька міська лікарня», з яких вбачається, що 25 грудня 2024 року о 21 годині ОСОБА_2 зверталась до травмпункту, їй встановлено діагноз: забій м`яких тканин нижньої щелепи зліва. При цьому повідомляла, що вказаного дня по вул. Героїв АТО, 6 її чоловік спричинив їй тілесні ушкодження (а.с. 27).

У своїх письмових поясненнях від 03 березня 2025 року ОСОБА_2 підтвердила, що 25 грудня 2024 року, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , під час словесної суперечки ОСОБА_1 вчинив відносно неї умисні дії фізичного характеру, що полягали у нанесенні одного удару долонею лівої руки в ділянку потилиці та одного удару зовнішньою частиною зап`ястя, - ремінцем від годинника, об ділянку губи зліва (а.с. 29-31).

Під час слідчого експерименту, проведеного 07 березня 2025 року у межах кримінального провадження № 000072 за ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_2 відтворила механізм заподіяння їй ударів ОСОБА_1 та показала як він наніс їй удар рукою у потилицю, а потім зовнішньою частиною зап`ястя, на якому був годинник, в обличчя у ділянку губи зліва, що підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07 березня 2025 року (а.с. ).

Такі її пояснення щодо механізму нанесення ударів, надані під час слідчого експерименту, в повній мірі узгоджуються із її письмовими поясненнями та поясненнями, наданими у суді.

Також, за висновком додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2025 року механізм утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_2 в цілому може відповідати її показанням під час слідчого експерименту, проведеного 07 березня 2025 р. (а.с. 28-29).

ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 05 березня 2025 року підтвердив, що 25 грудня 2024 року після 18 години він разом із дружиною ОСОБА_2 та малолітньою донькою ОСОБА_7 перебували у квартирі його батьків по АДРЕСА_2 . Під час застілля, після словесної суперечки дружини із його матір`ю, у ОСОБА_2 була пошкоджена губа (а.с. 48-49).

Даними копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_2 станом на 25 грудня 2024 року була дружиною ОСОБА_1 (а.с. 26).

Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку та в сукупності підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у справі.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про достатність доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та необхідність їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 18 липня 2006 року у справі № 63566/00 «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїз Торія проти Іспанії», у яких Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 1732 КУпАП, є надуманими, на увагу суду не заслуговують, виходячи з наступного.

Диспозицією ч. 1 ст. 1732 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують охорону прав та свобод людини у сфері сімейних відносин, а саме право на захист від насильства.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Цим терміном позначають умисне заподіяння фізичних ушкоджень, які призводять або можуть призвести до порушень фізичного та психологічного стану людини.

Суб`єктом адміністративного правопорушення є фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Основними ознаками домашнього насильства є: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди (фізичної, психологічної); порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

У ст. 3 Конституції України чітко зазначено, що « ОСОБА_8 , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю». Тобто, держава та суспільство загалом мають особливий обов`язок захищати та забезпечувати права та безпеку кожної особи.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1 , нехтуючи найвищими соціальними цінностями, які гарантовані Основним Законом України, порушуючи права і свободи людини, маючи значну перевагу у фізичних силах відносно потерпілої, діючи умисно, вчинив домашнє насильство фізичного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 .

Таке насильство виразилось у нанесенні одного удару долонею лівої руки у ділянку потилиці, та ще одного удару зовнішньою частиною зап`ястя, а саме: ремінцем від годинника, об ділянку губи зліва. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 була завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої.

За таких обставин, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, з чим погоджується апеляційний суд.

Посилання ОСОБА_1 на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений за його відсутності, копія йому вручена не була, під час складання такого йому не роз`яснювались права, передбачені ст. 268 КУпАП, що є порушенням ст. ст. 254, 256 КУпАП, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказане спростовується даними відеозапису, наявного в матеріалах справи.

Так, із даних відеозапису вбачається, що працівники поліції складали протокол у присутності ОСОБА_1 . При цьому, роз`яснили йому права, передбачені ст. 268 КУпАП. Однак, останній не погоджувався із діями працівників поліції, поводив себе зухвало та зневажливо, а в подальшому покинув місце складення протоколу. У зв`язку з цим, копія такого йому вручена не була (файл 0000…3138_0001).

Отже, порушень вимог ст. ст. 254 та 256 КУпАП під час оформлення протоколу працівниками поліції не допущено.

Твердження ОСОБА_1 про те, що органом обвинувачення у протоколі серії ВАД № 418197 від 12.05.2025 року його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 173 КУпАП як дрібне хуліганство, що не відповідає фабулі обвинувачення та свідчить про недопустимість даного доказу, на увагу суду не заслуговує та спростовується змістом самого протоколу, з якого вбачається, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 1732 КУпАП як вчинення домашнього насильства, що в повній мірі узгоджується із фабулою обвинувачення.

Що стосується часу вчинення правопорушення, зазначеного у протоколі, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Стаття 252 КУпАП визначає, що орган (посадова особа), що розглядає справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 418197 від 12.05.2025 року ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства щодо своєї дружини 25 грудня 2024 року о 10 годин 30 хвилин.

Натомість, повністю та детально дослідивши докази у справі, місцевим судом, на виконання вимог вищевказаних статей, встановлені дійсні фактичні обставини справи, зокрема: те, що насправді правопорушення було вчинене 25 грудня 2024 року о 20 годині 30 хвилин, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненому.

Таким чином, була виконана основна функція правосуддя встановлення істини у справі.

Твердження про незазначення у протоколі місця вчинення правопорушення, є необгрунтовним, та спростовується змістом протоколу, в якому вказано, що подія сталась у АДРЕСА_2 .

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення ВАД № 418197 від 12.05.2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому суд обґрунтовано поклав його в основу доведеності вини ОСОБА_1 .

Посилання на те, що письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки час вчинення правопорушення, який вона вказала у своїх поясненнях, не узгоджується із встановленими обставинами, є безпідставними, враховуючи наступне.

Так, потерпіла ОСОБА_2 в ході допиту у своїх письмових поясненнях вказала, що 25 грудня 2024 року о 20 годині 30 хвилин разом із чоловіком ОСОБА_1 перебували у помешканні його батьків за столом. Під час застілля останній вчинив щодо неї дії неправомірного характеру, а саме рукою наніс їй удар у потилицю, а згодом ще один удар зовнішньою стороною зап`ястя лівої руки в обличчя, зокрема у ділянку губи зліва (а.с. 29-31).

Вказаний у наведених поясненнях час вчинення правопорушення повністю відповідає часу, який встановив суд.

А тому, такі пояснення правильно були враховані судом під час постановлення рішення.

Доводи про те, що висновок додаткової судово медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2025 року не може бути врахований судом, оскільки містить лише припущення експерта, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Висновок експерта - це письмовий документ, що містить результати проведеного експертом дослідження, сформульовані відповіді на поставлені питання, а також обґрунтування цих відповідей.

Висновок експерта не має наперед встановленої сили і оцінюється судом в сукупності з іншими доказами, тобто суд оцінює його як і будь-який інший доказ за своїм внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи.

Разом з тим, висновок додаткової судово медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2025 року щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 в повній мірі узгоджуються з наявними у справі доказами, підтверджує встановлені обставини, тому суд обґрунтовано врахував такий доказ під час постановлення оскарженого рішення.

Окрім того, як вбачається із вказаного висновку, судово-медичний експерт ОСОБА_9 , яка виконувала експертне дослідження, має професійний стаж роботи за фахом «судово медична експертиза» з 2011 року, була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, досить детально виклала мотиви, з яких вона виходила під час складання висновків. А отже, в апеляційного суду немає сумнівів у її об`єктивності під час проведення експертного дослідження.

Посилання на те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки, викладені у постанові про закриття кримінального провадження № 0000072 від 01 березня 2025 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказана постанова стосується іншого предмету доказування. Зокрема, предметом доказування під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України було встановлення наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення щодо умисного заподіяння ним легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

Натомість, дана справа про адміністративне правопорушення стосується домашнього насильства, вчиненого ОСОБА_1 щодо його дружини ОСОБА_2 .

А тому, висновки, викладені у вищевказаній постанові, не могли бути враховані місцевим судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення як доказ невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства.

Твердження про те, що суд не проголосив повний текст оскарженої постанови, що свідчить про його відсутність, на увагу суду не заслуговує, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка передбачає поняття «резолютивної частини постанови», тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Частиною 15 ст. 615 КПК України визначено, що в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX на території України введено воєнний стан, який згідно з Законом № 4356-IX продовжений до 07 серпня 2025 року.

Оскаржена постанова винесена 02 червня 2025 року, тобто в умовах дії воєнного стану. А тому, суд мав право, на виконання наведених вимог закону, обмежитись проголошенням у судовому засіданні лише резолютивної частини постанови, що і зробив.

Повний її текст наявний у матеріалах справи (а.с. 110-111).

Копію повного тексту постанови суд намагався вручити ОСОБА_1 . Однак, останній від такого відмовився, що підтверджується даними довідки секретаря судового засідання Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (а.с. 112).

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає порушень під час проголошення місцевим судом постанови.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення його право на захист, оскільки суд не надав йому достатньо часу для залучення захисника, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вбачається із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 1732 КУпАП щодо ОСОБА_1 складений 12 травня 2025 року. Під час складання адміністративних матеріалів працівники поліції роз`яснили йому права, передбачені ст. 63 Конституції та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката, що підтверджується даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських (а.с. 50).

Отже, ОСОБА_1 ще 12 травня 2025 року було роз`яснено право мати захисника під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення надійшла до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 20 травня 2025 року та була призначена до розгляду на 28 травня 2025 року.

21 травня 2025 року ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи 28 травня 2025 року шляхом надіслання йому смс-повідомлення у додаток «Viber», яке він отримав, що підтверджується даними довідки про доставку повідомлення (а.с. 54), а також його з`явленням у вказане судове засідання.

У судовому засіданні 28 травня 2025 року ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю залучення захисника. Розгляд справи було відкладено до 02 червня 2025 року.

02 червня 2025 року ОСОБА_1 у судовому засіданні повторно заявив клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку із необхідністю залучення захисника. Однак, жодних доказів на підтвердження укладення угоди із захисником не надав.

А тому суд, з урахуванням строків розгляду справи, відсутності документів на підтвердження укладення угоди із захисником, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та продовжив розгляд справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що у ОСОБА_1 було достатньо часу для залучення захисника, оскільки з моменту складення протоколу до постановлення оскаржуваного рішення пройшло більше 20 днів. Однак, останній, зважаючи на наявність достатніх знань у юриспруденції, не бажав залучити захисника, а лише намагався відкладати розгляд справи з метою уникнення відповідальності за вчинене, зловживаючи своїми правами.

Разом з тим, ОСОБА_1 в апеляційній інстанції також було надано можливість скористатись правовою допомогою захисника. Однак, останній таким правом не скористався.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у даному випадку право ОСОБА_1 на захист порушено не було.

Що ж стосується протоколу допиту малолітнього свідка ОСОБА_10 від 19.03.2025 року, на який місцевий суд посилається як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства щодо його дружини, то такий підлягає виключенню з оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_10 не була допитана судом безпосередньо (а.с. 40-43).

Однак, це жодним чином не впливає на достатність доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 .

Доводи про те, що суд допустив неповноту розгляду справи, оскільки не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на увагу суду не заслуговують, оскільки вказані свідки є батьками особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , отже, зацікавленими в результаті розгляду справи. А тому, суд правильно не взяв їх пояснення до уваги.

Крім того, наявних у справі доказів було достатньою для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

За таких обставин, неповноти судового рішення не допущено.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За змістом абз. 7 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів провадження, постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, винесена 31 березня 2025 року.

Отже, саме з цього дня розпочався перебіг тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП, який закінчувався 30 червня 2025 року.

Оскаржена постанова винесена 02 червня 2025 року, тобто в межах строку накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд же наділений повноваженням лише перегляду постанови суду першої інстанції в частині її законності та обґрунтованості (а не розгляду справи), яка у даному конкретному випадку відповідає вказаним критеріям.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстави для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 1732 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 гривень, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.