Справа № 742/1497/25 Головуючий у 1 інстанції Циганко М. О.
Провадження № 33/4823/577/25
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Дуденок О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 09 березня 2025 року, близько 11 год. 30 хв., у м. Прилуки, по вул. Богунського, 9, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Smart Mc 01, р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками стану наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів). Від проходження медичного огляду на факт вживання наркотичних засобів відмовився у встановленому законодавством порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що місцевим судом було порушено його право на захист, оскільки з адвокатом не було узгоджено дату наступного засідання, та прийнято постанову без оцінки його доводів, які планувалися бути наданими ним під час судового засідання. Вказує, що викладене в протоколі формулювання складу адміністративного правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та п.2.9 «а». Апелянт зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, зокрема, йому не було запропоновано відібрати інші зразки біологічного середовища. ОСОБА_1 вказує, що відеозапис не є належним та допустимим доказом, оскільки не є безперервним та не відображає усіх обставин даної події. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення наркотичного стану. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки він не був присутній у судовому засіданні, а про судове рішення дізнався лише 12.06.2025.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Дуденок О.О., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у закладі охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 672900 від 09.03.2025, ОСОБА_1 , 09 березня 2025 року, близько 11 год. 30 хв., у м. Прилуки, по вул. Богунського, буд.9, керував транспортним засобом Smart Mc 01, р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками стану наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів). Від проходження медичного огляду на факт вживання наркотичних засобів відмовився у встановленому законодавством порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Згідно зі ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі зазначено, що він керував автомобілем з явними ознаками сп`яніння, а не в стані наркотичного сп`яніння, є неспроможними, оскільки стаття 130 КУпАП передбачає дві підстави, за яких настає адміністративна відповідальність, а саме: керування транспортним засобом в стані сп`яніння (п.2.9 «а» ПДР) та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння (п.2.5 ПДР).

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху. Під час перевірки документів та спілкування з водієм, працівниками поліції було виявлено в ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, які йому були озвучені, а тому останньому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, водій погодився. Перебуваючи в медичному закладі, водій протягом тривалого часу пояснював, що фізіологічно не може здати біоматеріал сечу, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Після цього, працівником поліції йому було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та був складений адміністративний протокол.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи ОСОБА_1 в частині того, що він не відмовлявся пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, проте не зміг здати на аналіз сечу, при цьому, у медичному закладі не пропонували брати на аналіз зразки іншого біологічного середовища, зокрема, слини або крові, не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Інструкцією не передбачено, що особа, доставлена для проходження огляду на стан сп`яніння, має право вибирати, зразки якого біологічного середовища слід надати для дослідження. Відтак, такий вибір здійснює лікар, що проводить огляд. При цьому враховується, які саме зразки біологічного середовища можна дослідити у даному закладі охорони здоров`я, а також швидкість проведення дослідження.

Крім того, відповідно до вимог п. 13 розділу ІІІ зазначеної Інструкції для дослідження біологічного середовища кров використовується лише у тих випадках, коли в особи неможливо взяти інші зразки біологічного середовища, наприклад, якщо водій унаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

Даних про хворобу водія, яка перешкоджала йому фізіологічно здати аналіз сечі, надано не було.

З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснили, що для проведення дослідження на стан наркотичного сп`яніння необхідно здати саме сечу, на що останній погодився та на пропозицію лікаря почав пити воду, але здати необхідне біологічне середовища не зміг.

Твердження апелянта, що відеозапис не може бути допустимим доказом, оскільки відеофіксація не є безперервною, апеляційний суд визнає неспроможними, так як хронологія подій була зафіксована з використанням спеціальних технічних засобів за часом безперервно, і при його огляді у суду не виникає сумнівів у достовірності зафіксованої на відеозаписі інформації, а тому відеозапис є належним та допустимим доказом. Вказаний відеозапис є лише одним із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, на відеозаписі чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння і підстави піддавати сумніву зміст даного відеозапису відсутні.

Посилання апелянта на те, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені його права, так як розгляд справи було здійснено без участі останнього, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, оскільки ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що захисник Дуденок О.О. ініціювала відкладення судового розгляду, який був призначений на 24.04.2025, у зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи, а також зайнятістю в кримінальному провадженні. Розгляд справи відкладено на 05 червня 2025 року.

04 червня 2025 року від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю її в іншій справі.

Оскільки в провадженні місцевого суду справа перебувала з 12.03.2025 року, а з урахуванням визначеного розумного строку для розгляду такого виду справ і наявності всіх належних та допустимих доказів для повного, всебічного розгляду справи, місцевим судом правильно відмовлено в задоволенні клопотання захисника про відкладення розгляду справи, та продовжено розгляд за відсутності ОСОБА_1 й адвоката Дуденок О.О., що не є порушенням прав особи, яка притягається до відповідальності.

Також, апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її захисника, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний