справа № 361/6219/25
провадження № 3/361/2067/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Анікушин В.М., за участю

ОСОБА_1 , захисників: адвокатів Поливача О.І. та Черненко С.О., розглянувши адміністративні справи, які надійшли від начальника Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративних правопорушень, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

в с т а н о в и в:

03 червня та 04 червня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності частиною першою статті 173-2 КупАП.

Положеннями частини другої статті 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Дослідивши матеріали зазначених вище справ про притягнення до адміністративної відповідальності, з урахуванням положень статті 36 КУпАП, вважаю за доцільне об`єднати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 в одне провадження з метою їх об`єктивного і повного розгляду. Об`єднаним справам: № 361/6219/25 провадження № 3/361/2067/25, № 361/6221 /25 провадження № 3/361/2068/25 присвоїти загальний номер справи № 361/6219/25 провадження № 3/361/2067/25.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №714868 від 12.05.2025, ОСОБА_1 12 травня 2025 року, близько 10 години 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно громадянки ОСОБА_2 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою погрожував фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Окрім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД №714889 від 20.05.2025, ОСОБА_1 20 травня 2025 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно громадянки ОСОБА_2 , домашнє насильство економічного характеру, а саме забрав її гаманець з грошима, квитки та паспорт громадянки України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав. Пояснив, що з серпня 2020 року розлучений з громадянкою ОСОБА_2 , однак до травня 2025 року проживав з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що 12.05.2025 у них зі співмешканкою виник побутовий конфлікт у зв`язку з тим, що вона заважала йому снідати. Проте, зауважив, що не ображав ОСОБА_2 та не погрожував їй. Такі побутові конфлікти іноді виникали внаслідок суперечок та різних поглядів на життя. Натомість співмешканка почала з ним бійку та пошкодила йому око, що підтверджується висновком медичного огляду від 13.05.2025. він жодних тілесних ушкоджень їй не наносив. Раніше до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства не притягався. Вважає, що жодних систематичних образ потерпілої з його боку не було. Щодо епізоду від 20.05.2025 зауважив, що гаманця з грошима та паспорта співмешканки не брав. Поліція, яка прибула на виклик брала у нього пояснення стосовно цієї події, однак з невідомих причин не долучила їх до матеріалів справи. Зауважив, що інкриміновані йому дії по суті є крадіжкою, а не домашнім насильством, проте кримінальне провадження за цим фактом або за заявою ОСОБА_2 не порушувалось.

Захисники у судовому засіданні просили закрити провадження у об`єднаній справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складів інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Зауважили, що 12.05.2025 між їх підзахисним та його співмешканкою виник звичайний побутовий конфлікт, а не акт вчинення домашнього насильства. Зазначили, що в результаті цієї суперечки постраждав їх підзахисний, якому були нанесені тілесні ушкодження, а не його колишня дружина. Подія, яка сталася 20.05.2025 повинна бути кваліфікована правоохоронними органами, як злочин крадіжка, а не як домашнє насильство економічного характеру. Проте, жодного кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 зареєстровано не було, що свідчить про встановлення правоохоронцями відсутності цієї події.

Заслухавши пояснення та захисника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності і взаємозв`язку, суд констатує таке.

Частина перша статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Протиправні дії за цією статтею можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Економічне насильство в сім`ї це форма домашнього насильства, коли один партнер контролює фінансові ресурси, обмежує доступ до них або використовує фінанси для контролю та маніпулювання іншим партнером.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 за епізодом, який стався 12.05.2025 та відображений у протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАД №714868 суд зауважує, що обставини викладені у протоколі не підтверджуються сукупністю досліджених доказів.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення 12.05.2025 домашнього насильства психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювання до неї нецензурною лайкою, а також погрози фізичною розправою.

Зокрема, з аналізу пояснень ОСОБА_1 , останній не вчиняв психологічного насильства відносно своєї колишньої дружини, тобто конфліктна ситуація пов`язана з розбіжностями у інтересах та поглядах на життя та яку він хотів вирішити мирно, однак ОСОБА_2 нанесла йому тілесні ушкодження обличчя та викликала поліцію. Суд вважає, що така суперечка між колишнім подружжям є побутовим конфліктом, а не актом домашнього насильства психологічного характеру, як це кваліфіковано у протоколі, який складений поліцією.

Досліджені судом докази не доводять наявність ознак домашнього насильства в діях ОСОБА_1 , таких як систематичність таких дій, а також спричинення фізичної або психологічної шкоди потерпілому. Так, ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначила, що її колишній чоловік систематично здійснює щодо неї домашнє насильство. Проте, суд критично оцінює такий документ, оскільки в поясненнях не конкретизовано, дата, час та місце таких подій, а також форми застосованого до неї домашнього насильства. Більш того, твердження щодо систематичності домашнього насильства, а також нанесення її будь-якої шкоди зазначені в поясненнях ОСОБА_2 не підтверджені жодними письмовими доказами, які наявні у матеріалах справи. Натомість ОСОБА_1 надав консультаційний висновок лікаря від 13.05.2025. тобто на наступний день після складання протоколу серії ВАД №714868, в якому встановлено пошкодження його ока. Крім того, особа, яка притягається до відповідальності у судовому засіданні продемонструвала фотографію датовану 12.05.2025, на якій зображено обличчя ОСОБА_1 з тілесними ушкодженнями, а саме подряпинами.

З наведеного суд констатує відсутність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД №714868 не може бути єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 173-2 КУпАП і оцінюється судом разом з іншими доказами наявними у матеріалах справи.

Щодо епізоду, який стався 20.05.2025 і зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАД №714889 суд зауважує таке.

У цьому протоколі ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , яке полягало у тому що він забрав її гаманець з грошима, квитки та паспорт громадянки України.

Суд зауважує, такі дії ОСОБА_1 у разі їх підтвердження доказами повинні кваліфікуватися, як сукупність кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 357 КК України, а не за ч 1. ст. 173-2 КУпАП. Жодної інформації про порушення кримінального провадження за цим фактом або за заявою ОСОБА_2 у суду немає, а тому не підтверджена подія вчинення порушення вказана у протоколі. Більш того у поясненнях ОСОБА_2 від 12.05.2025 зазначено, що її чоловік забрав гаманець з банківськими картами, а не з грошима, як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, а також паспорти громадянки України та для виїзду за кордон (в протоколі лише паспорт громадянки України). Вказані розбіжності зумовлюють у суду сумнів щодо доведеності події інкримінованого особі порушення. Разом з тим, ОСОБА_1 заявив, що жодних речей своєї колишньої дружини 20.05.2025 він не брав, про що зазначав у своїх поясненнях, наданих поліції. Проте, його пояснення з невідомих причин не долучені до матеріалів справи.

Проаналізувавши докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність події адміністративного правопорушення, яка зафіксована у протоколі серія ВАД №714868 від 20.05.2025

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Всі викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Водночас суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (об`єктивної сторони) за епізодом, який стався 12.05.2025 та щодо наявності події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за епізодом, який стався 20.05.2025.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження в цій справі підлягає закриттю на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за епізодом, який стався 12.05.2025 та відсутності події адміністративного правопорушення за епізодом, датованим 20.05.2025.

Керуючись пунктом першим частини першої статті 247, пунктом третім частини першої статті 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Об`єднати справи: № 361/6219/25 провадження № 3/361/2067/25, № 361/6221 /25 провадження

№ 3/361/2068/25 та присвоїти загальний номер справи № 361/6219/25 провадження № 3/361/2067/25.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за епізодом, який стався 12.05.2025 та відсутності події адміністративного правопорушення за епізодом, датованим 20.05.2025.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання законної сили.

Суддя В.М. Анікушин