Провадження № 3/592/28/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков Ігор Геннадійович, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 123822 від 06.09.2024 року ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за те, що він 06.09.2024 року о 08 годині 28 хвилин в м. Суми, вул. Засумська, 96, керував транспортним засобом ГАЗ 3110 державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці, що не реагують на світло. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від подальшого керування транспортним засобом водія відсторонено (а. п. 1).

28.04.2025 року до канцелярії суду від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , надійшли письмові пояснення, в яких він просить закрити провадження у справі відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, обґрунтовуючи їх тим, що він не вважає себе винуватим, у стані наркотичного сп`яніння не знаходився і ознак такого сп`яніння не виявляв. Принаймні на відеозаписі об`єктивно не вбачається жодних ознак наркотичного сп`яніння у нього, зокрема і такої, як звужені очі, що не реагують на світло. Працівник поліції, не встановивши передбачених інструкцією ознак наркотичного сп`яніння, одразу запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. На місці зупинки не здійснювався його візуальний огляд на встановлення ознак наркотичного сп`яніння, при тому, що він поводив себе адекватно, порушень функцій зору не спостерігалося. Зазначає, що спілкування з працівниками поліції відбувалося у денну пору доби за наявності денного освітлення, а тому певна звуженість зіниць очей була нормальною для будь-якої людини. А тому поліцейські не мали достатніх підстав вважати, що він перебував у стані такого сп`яніння. До того ж, висновок поліцейського щодо встановлення ним вказаних вище ознак наркотичного сп`яніння не може бути доказом у справі, оскільки зроблений зацікавленою особою поліцейським (суб`єктом владних повноважень). Зазначає, що підставою для проведення огляду на стан сп`яніння є обов`язкове встановлення поліцейським ознак, що особа перебуває у такому стані, які не можуть бути надуманими, а повинні бути реальними та відповідати переліку ознак, встановлених п.п. 2.3 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота): звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. У матеріалах справи відсутні докази встановлення поліцейським ознак наркотичного сп`яніння в нього, що свідчить про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння, відповідно до вимог вищевказаної Інструкції. Підтвердження того, що він керував автомобілем 06.09.2024 року о 08:28 року з ознаками наркотичного сп`яніння в матеріалах справи відсутні. Поліцейським до протоколу був долучений диск з матеріалами відеозапису, що складаються з двох файлів. З вказаного відеозапису слідує, що після зупинки транспортного засобу поліцейськими, мені було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі, нащо я не відмовлявся, а попросив почекати з відповіддю, так як бажав порадитися з юристом (сйр-0: з 09:04:15); (clip-1: з 09:04:35). Далі відеозапис містить процес очікування, понад 3 хв.: (clip-1: з 09:04:35 по 09:07:44); та 5 хв.: (сІір-0: з 09:04:15 по 09:09:15). Він стверджує, що саме за цей проміжок часу спілкування з поліцейським, який не був зафіксованим на нагрудну відео камеру, зокрема між 09:04:35 по 09:07:44, останній не вважав за потрібне доставляти мене до закладу охорони здоров`я, а навпаки став переконувати його, щоб він не витрачав їх час і що в його інтересах слід відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки в разі отримання позитивного результату, його автомобіль буде конфіскований, а його поставлять на облік як наркозалежну особу, також будуть проблеми з ТЦК. Саме внаслідок такого переконання з боку поліцейського, він мав реальні сумніви щодо законності та об`єктивності результатів огляду на стан сп`яніння, а також пояснював, що є гіпертоніком, вживає відповідні ліки за рецептом, які не впливають на здатність керувати автомобілем, був стурбований за долю свого транспортного засобу, та побоювався проблем з військоматом, тому вирішив відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Після цього на нього відразу склали протокол. Дана позиція узгоджується з іншими матеріалами справи, є правдивою, логічною і ніяк не спростовується поліцейськими. Відповідно до статті 86 КПК України, з урахування принципу аналогії закону, доказ визнається недопустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Таким чином, його процес спілкування з поліцейськими має певний проміжок часу, тобто відеозапис з нагрудної камери поліцейського не можна вважати безперервним, що є порушенням вимог п. 5 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Фомінов Р.М., просив суд закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з підстав, які зазначені в письмових поясненнях наданих до суду ОСОБА_1 .

Ознайомившись із письмовими поясненнями ОСОБА_1 , дослідивши докази у їх сукупності, прихожу до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи завдано матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок проведення такого огляду врегульований ст. 266 КУпАП, постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, якою затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, та спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 з наступними змінами та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсними.

Слід зазначити, що підставою для проведення огляду на стан сп`яніння є обов`язкове встановлення поліцейським ознак, що особа перебуває у такому стані, які не можуть бути надуманими, а повинні бути реальними та відповідати переліку ознак, встановлених п.п.2.3 розділу 1 Інструкції « Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота): звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У матеріалах справи відсутні докази встановлення поліцейським ознак наркотичного сп`яніння в ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння, відповідно до вимог вищевказаної Інструкції.

Із врахуванням положень і тлумачень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може-належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з частиною 2 статті 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 визначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Наведена позиція Конституційного Суду України відповідає правовій практиці Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод і викладених у Рекомендаціях NoR(91), зокрема: забезпечення права особи на захист, у тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на ЇЇ користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Так, з досліджених під час розгляду справи доказів, а саме: відеозапису слідує, що після зупинки транспортного засобу поліцейськими, ОСОБА_1 , було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі, нащо як він не відмовлявся, а попросив почекати з відповіддю, так як бажав порадитися з юристом (сlip-0: з 09:04:15); (clip-1: з 09:04:35). Далі відеозапис містить процес очікування, понад 3 хв.: (clip-1: з 09:04:35 по 09:07:44); та 5 хв.: (clip -0: з 09:04:15 по 09:09:15).

ОСОБА_1 стверджує, що саме за цей проміжок часу спілкування з поліцейським, який не був зафіксованим на нагрудну відео камеру, зокрема між 09:04:35 по 09:07:44, останній не вважав за потрібне доставляти його до закладу охорони здоров`я, а навпаки став переконувати його, щоб він не витрачав їх час і що в його інтересах слід відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки в разі отримання позитивного результату, його автомобіль буде конфіскований, а його поставлять на облік як наркозалежну особу, також будуть проблеми з ТЦК. Саме внаслідок такого переконання з боку поліцейського, він мав реальні сумніви щодо законності та об`єктивності результатів огляду на стан сп`яніння, а також пояснював, що є гіпертоніком, вживає відповідні ліки за рецептом, які не впливають на здатність керувати автомобілем, був стурбований за долю свого транспортного засобу, та побоювався проблем з військоматом, тому вирішив відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того, з відеозаписів вбачається, що, з відразу після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі. І тільки через деякий час після розмови з поліцейськими вирішив відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до статті 86 КПК України, з урахування принципу аналогії закону, доказ визнається недопустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Таким чином, процес спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими має певний проміжок часу, тобто відеозапис з нагрудної камери поліцейського не можна вважати безперервним, що є порушенням вимог п. 5 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що такий є не безперервним та постійно переривається, і відповідно неможливо відновити всі обставини події, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі №216/5226/16-а.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі № 463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСГОІ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати ЇЇ, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, прихожу до висновку про те, що в даному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та наданих доказів, відсутні належні та допустимі докази щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому вважаю за необхідне закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 130, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП, до Сумського апеляційного суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.Г. Бичков