Справа 350/782/25
Номер провадження 3/350/223/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №327736, 12.05.2025 о 02.22 год. в с. Дуба, по вул.Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Wolkswagen Passat», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, причин неявки суд не повідомив, про день час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Родіков І.С. у судове засідання також не прибув, подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що по - перше, з наданого до суду відеозапису чітко вбачається, що поліцейські не вели безперервної відеозйомки. За вищевказаних обставин наявність двох свідків в даному випадку була обов`язковою. Всказане підтверджується матеріалами відеозйомки, яка завершується тим, що автомобіль яким раніше керував ОСОБА_1 , поїхав без будь-якого оголошення йому про складання на нього протоколу та без вручення йому такого протоколу.

По-друге, за приписами п.2.5 ПДР, яку ОСОБА_1 за версією поліцейського ніби-то порушив, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, проте жодної такої вимоги ОСОБА_1 не висувалось. Стверджує, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, проте поліцейський не роз`яснював йому порядок проходження огляду на стан сп`яніння та не вимагав проходження такого огляду. Також поліцейський жодним чином не інформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, не демонстрував його наявність та не намагався його застосувати, що свідчить про його неготовність виконувати вимоги ст. 266 КУпАП щодо огляду на місці події.

По-третє, за приписами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Особа, яка притягається до адмінвідповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складанні протоколу особі, яка притягається до адмінвідповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Складений на ОСОБА_1 адмінпротокол вимогам ст. 256 КУпАП не відповідає, зокрема, в протоколі не зазначено жодного свідка.

Також зазначив, що протокол у присутності ОСОБА_1 не складався, і відповідно працівник поліції не роз`яснював йому права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право на правову допомогу, чим було порушено його беззаперечне право на захист.

По - четверте, за приписами ст. 254 КУпАП, протокол складається у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В порушення зазначеної норми закону, працівник поліції копію протоколу ОСОБА_1 не вручив. Тобто ОСОБА_1 фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення та не вручено акт звинувачення, чим грубо порушено вимоги ст. 254 КУпАП, та є процесуальною перешкодою для притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності.

Всі вищенаведені доводи повністю виключають відповідальність ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП.

За результатами розгляду, просив провадження в даній адміністративній справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Отже, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Wolkswagen Passat», н.з. НОМЕР_1 , а тому він може бути суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник Родіков І.С. у своїх письмових поясненнях ствердив, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, аргументуючи свою позицію тим, що поліцейський не роз`яснив йому порядок проходження огляду на стан сп`яніння, не вимагав про проходження такого огляду.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду, окрім іншого, було надано відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску.

Оскільки відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників поліції, на яких зафіксовано розмову працівників поліції із особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, в ході якої не вбачається роз`яснення поліцейськими ОСОБА_1 порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідки відмови від його проходження.

Виконати вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, є обов`язком кожного водія.

Разом з тим, примусове проведення огляду водія на стан сп`яніння є недопустимим, що надає право особі відмовитись від проходження відповідного огляду. Однак у цьому випадку, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, і відмова пройти огляд фактично прирівнюється до визнання своєї провини.

Захисник Родіков І.С. стверджує, що працівник поліції не вимагав у ОСОБА_1 проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки чітко не формулював свої вимоги, а звертався у формі запитання, при цьому не роз`яснивши йому порядок проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від такого проходження.

Суд вважає такі доводи представника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення слушними та обґрунтованими, оскільки при формулюванні поліцейським запитання «В лікарню будете їхати?» без роз`яснення процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, водій позбавлений можливості розуміти з якою метою йому потрібно їхати у медичний заклад та у який конкретно.

До такого висновку слід прийти з урахуванням того, що на відеозаписах не зафіксовано факту складання поліцейським направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас надаючи оцінку зафіксованому на відеозаписах діалогу поліцейського і водія, суд звертає увагу на відсутність саме вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, беззаперечним також є той факт, що особа, уповноважена на проведення огляду особи на стан сп`яніння, зобов`язана роз`яснити водію порядок проведення такого огляду та наслідки відмови від його проходження, що у свою чергу забезпечить особі можливість розуміти суть інкримінованого адміністративного правопорушення (пред`явленого обвинувачення) та прийняти рішення про подальше проходження огляду на стан сп`яніння або ж відмову від нього.

При цьому, пунктом 2 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських передбачено обов`язок поліцейського у відносинах із населенням висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що працівник поліції належним чином не запропонував ОСОБА_1 та не вимагав у нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, як і не роз`яснив в чому він обвинувачується та які дії він повинен вчинити, щоб пройти процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. У підсумку, викладені у протоколі твердження про те, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, є необґрунтованими.

Згідно з ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вищезазначені порушення при проведенні процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 та зважаючи на доводи представника останнього, унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, а тому суд, керуючись приписами ч.5 ст.266 КУпАП визнає проведену відносно ОСОБА_1 процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсною, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними.

Окрім цього представник ОСОБА_1 адвокат Родіков І.С. у своїх письмових поясненнях ствердив, що останньому не було роз`яснено його права та обов`язки, а також не вручено копію складеного протоколу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до п.2.5 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має бути ознайомлена з її правами i обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України, про що зазначається у протоколі.

Надаючи оцінку доводам представника ОСОБА_1 адвоката Родікова І.С. про не вручення останньому копії протоколу та не ознайомлення його із правами та обов`язками суд встановив, що відеозаписами, які надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , такі доводи не спростовуються. З відеозаписів вбачається, як автомобіль в якому перебував ОСОБА_1 поїхав, без без вручення такого протоколу.

Відповідно доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, а також не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на принцип презумпції невинуватості, не знаходять свого спростування, оскільки на переглянутих відеозаписах такі факти не зафіксовані.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вищезазначені доводи не спростовуються належними та допустимими доказами наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про недотримання працівниками поліції ч.2 ст.254, ч.1 ст.256 КУпАП, а також п.8 розділу ІІ Інструкції.

Без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.

Іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується в повній мірі існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно події, часу, місця, способу та інших обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_1 протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом, оскільки саме протокол є основоположним документом, на підставі якого, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вищезазначених норм чинного законодавства України, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№327736 від 12.05.2025 неналежним та недопустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції норм чинного законодавства при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 та оформленні адміністративних матеріалів, та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні.

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, безпідставним є твердження захисника Родікова І.С. про те, що складений на ОСОБА_1 адмінпротокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП через не зазначення у ньому свідків.

Таке твердження захисника не відповідає вимогам ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя А.М. Бейко