Справа № 758/7588/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Ковбасюк О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

за ст.122-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №330363 від 14.05.2025, складеним відносно ОСОБА_1 , останній порушив пункти 2.3.б), 16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: керуючи 20.04.2025 о 22 год. 13 хв. у м. Києві автомобілем Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг з круговим рухом вулиць Івана Виговського та проспекту Георгія Гонгадзе, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_2 рухався по головній дорозі, та скоїв із ним зіткнення, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №329148 від 13.05.2025, складеним відносно ОСОБА_2 , останній 20.04.2025 о 22 год. 13 хв. керував автомобілем Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 , на вулиці Івана Виговського - проспекті Георгія Гонгадзе у м. Києві та, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, чим порушив п.2.10.а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні правопорушень не визнали просили закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, вказуючи на відсутність події та складу адміністративних правопорушень.

Заслухавши пояснення осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, дослідивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Як встановлено судом, відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення ним правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 124 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Зі змісту ст. 124 КУпАП слідує, що об`єктивною стороною цього правопорушення є порушення правил дорожнього руху, яке привело до пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

Суд не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №330363 від 14.05.2025, складеному відносно ОСОБА_1 , останній порушив пункти 2.3.б), 16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: керуючи 20.04.2025 о 22 год. 13 хв. у м. Києві автомобілем Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг з круговим рухом вулиць Івана Виговського та проспекту Георгія Гонгадзе, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_2 рухався по головній дорозі, та скоїв із ним зіткнення, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Надаючи правову оцінку такому протоколу, суд виходить із того, що склад правопорушення, зазначеного у ньому, матиме місце за одночасного порушення водієм вказаних пунктів Правил у їх сукупності.

Згідно з п.2.3.б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Таким чином, в обов`язок водія перед виїздом покладається перевірка справності та комплектності транспортного засобу, а також стеження за технічним станом відповідного засобу, а в разі здійснення вимушеної зупинки - довести наявність підстав для неї.

Пунктом 16.11 ПДР України визначено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, вказаний пункт Правил регулює поведінку водіїв на перехрестях нерівнозначних доріг, зокрема, зобов`язує водія, який рухається по другорядній дорозі, надати перевагу транспортному засобу, який рухається по головній дорозі.

Однак, як встановлено судом в ході розгляду справи, ділянка дороги, на якій сталася ДТП, є кільцевою розв`язкою головної дороги, тобто є перетином доріг в одному рівні, де рух організовано по колу.

Із урахуванням наведеного, вказаний пункт Правил дорожнього руху України на такій дорозі не може бути застосованим, оскільки його дія поширюється на нерівнозначні дороги.

Наведене свідчить про неправильність кваліфікації дій водія у даному випадку, а тому підстави для притягнення його до відповідальності за порушення п.16.11 ПДР України відсутні.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 04.06.2020 у справі №524/10050/16-а.

З огляду на наведене, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, вказаних у складеному відносно нього протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №330363 від 14.05.2025, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на вчинення ним вказаного правопорушення.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №329148 від 13.05.2025, у якому зазначено, що 20.04.2025 о 22 год. 13 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 , на вулиці Івана Виговського - проспекті Георгія Гонгадзе у м. Києві та, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, чим порушив п.2.10.а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.1.10 ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Відповідно до п.2.10.а) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені правила дорожнього руху і прагне до цього.

Як встановлено в судовому засіданні із пояснень ОСОБА_2 , він не мав на меті приховувати факт дорожньо-транспортної пригоди або обставини її скоєння, оскільки фактично він і не зрозумів, що сталася будь-яка ДТП. Так, керуючи транспортним засобом 20.04.2025 у м. Києві, він відчув незначний звук нібито якого удару, однак він вважав, що випадково скоїв наїзд на якусь незначну перешкод, а тому продовжив рух. У подальшому видимих пошкоджень на транспортному засобі ним виявлено не було, а про ДТП він дізнався від працівників поліції, які викликали його до орган поліції по спливу більше 20 днів, оскільки протокол відносно нього був складений 13.05.2025.

Згідно з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , зазнав незначних ушкоджень, а тому суд вважає, що пояснення ОСОБА_2 про те, що він не відчув зіткнення з іншим автомобілем, не спростовані матеріалами справи.

Враховуючи характер та локалізацію пошкоджень транспортних засобів, а також те, що водій ОСОБА_2 у момент зіткнення не відчув удару, та у нього був відсутній умисел на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

Із урахуванням наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять належних доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на порушення ОСОБА_2 пункту 2.10.а) ПДР, як про це зазначено у складеному відносно нього протоколі серії ЕПР1 №329148 від 13.05.2025, а тому підстави для притягнення його до відповідальності за обставин, вказаних у такому протоколі, відсутні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на наведене, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості вказаних осіб у вчиненні інкримінованих їм адміністративних правопорушень.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а в діях ОСОБА_2 - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, а тому провадження в справі про притягнення їх обох до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 122-4, 124, 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду.

Суддя О. О. Ковбасюк