Справа №482/2560/25
Провадження № 33/812/283/25
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Носіковим І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Турти А.В., апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Турти Аліни Віталіївни, на постанову, яку ухвалив суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області Сергієнко С.А. у приміщенні цього ж суду 05 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№188170, який складений 04 грудня 2024 року о 03 год. 30 хв., 04 грудня 2024 р. о 02:30 год. у м. Нова Одеса по вул. Соборній, в районі будинку №28, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ФОРД МОНДЕО», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager або проїхати до медичного закладу водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Новоодеського районного суду Миколаївської області.

В судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився.

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2025 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Турта А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України на посаді старшого стрільця-оператора 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу З мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_3 у званні старший солдат. В день складання протоколу він рухався на службовому транспортному засобі «Форд МОНДЕО», номерний знак НОМЕР_2 , який йому було передано для виконання ним своїх службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням заходів захисту Батьківщини та стримування збройної агресії. Тому його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитися за правилами, передбаченими ст. 266-1 КУпАП, на місці зупинки транспортного засобу уповноваженою особою ВСП з використанням технічних засобів та тестів. Також, в порушення вимог Інструкції доданий до матеріалів справи акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати та часу його складання, а також у ньому не зазначено, що він відноситься до протоколу про адміністративне правопорушення, а сам порядок направлення ОСОБА_1 поліцейськими або ж уповноваженими особами ВСП дотриманий не був, оскільки п. 9 Інструкції обов`язок доставити особу для медичного огляду покладається саме на поліцейського. Направлення на огляд водія не складено уповноваженою особою ВСП, а оформлено поліцейським. Захисник ОСОБА_2 звертає увагу суду, що відповідно до ч. 4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Тобто, правопорушення вчинене військовослужбовцем тягне за собою адміністративну відповідальність, визначену главою 13-Б (військові адміністративні правопорушення) Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 не надав категоричної та однозначної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки, зазначив працівникам поліції, що він є військовослужбовцем та бажає проходити такий огляд за участі уповноважених осіб ВСП. Проте, такі дії ОСОБА_1 були розцінені працівниками поліції як відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, в результаті чого відносно ОСОБА_1 був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, хоча при цьому, працівники поліції не були позбавлені можливості доставити останнього до закладу охорони здоров`я у тому числі в супроводі з уповноваженими особами ВСП, яких повинні були запросити на місце.

В судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Турта А.В. не з`явилися, про місце, день та час судового засідання були повідомлені: ОСОБА_1 відповідно до приписів статті 277-2 КУпАП шляхом направлення за адресою проживання судової повістки засобами поштового зв`язку, згідно витягу за трекінгом із сайту Укрпошти судова повістка не вручена через відсутність адресата, а також додатково у додатку Viber на номер телефону, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, захисника - шляхом направлення повідомлення на адресу електронної пошти, яка вказана в апеляційній скарзі, тобто належним чином відповідно до вимог частини 5 статті 294 КУпАП.

02 липня 2025 року на електронну адресу Миколаївського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Турти А.В. про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано зайнятістю адвоката в іншому заздалегідь узгодженому судовому засіданні Маловиськівського районного суду Кіровоградської області (кримінальна справа № 394/167/25).

Апеляційний суд відхилив клопотання з таких міркувань.

Про дату час, та місце судового засіданні у справі, яка переглядається, захисник адвокат Турта А.В. була повідомлена завчасно 18 червня 2025 року. А ні в апеляційній скарзі, а ні в подальшому після отримання повістки про розгляд справи вона не повідомила Миколаївський апеляційний суд про наявність призначених за її участі раніше судових засідань, що унеможливило узгодження з захисником дати та часу розгляду справи № 482/2560/24. До того ж захисник не надала до клопотання про відкладення розгляду справи докази участі в іншому судовому засіданні в той саме час, а саме 03 липня 2025 року о 8 год. 30 хвил. За такого апеляційний суд вважає, що захисником не надано доказів, які об`єктивно перешкоджають їй бути присутньою в судовому засіданні, то клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

За такого апеляційний суд з урахуванням положень частини 1 статті 268, частини 6 статті 294 КУпАП вважав за можливе розглядати справу у відсутність цієї особи.

Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Процедура направлення водіїв на огляд щодо встановлення стану сп`яніння і проведення такого огляду врегульовані також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена наступними доказами, досліджеми судами, в їх сукупності та взаємозв`язку:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№188170, який складений 04 грудня 2024 року о 03 год. 30 хв., 04 грудня 2024 р. о 02:30 год. у м. Нова Одеса по вул. Соборній, в районі будинку №28, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ФОРД МОНДЕО», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager або проїхати до медичного закладу водій відмовився. Від підпису в протоколі ОСОБА_1 також відмовився, про що поліцейськими зазначено в протоколі;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому також зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів;

- змістом відеозапису з місця події з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, які досліджувались у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і якими зафіксовані усі викладені в протоколі серії ЕПР1№188170 від 04 грудня 2024 року обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, відеозапис починається з того, як поліцейські пояснюють водію зупиненого транспортного засобу «ФОРД МОНДЕО», державний номерний знак НОМЕР_2 , що в нього не працює підсвітка номерного знаку. Водієм при перевірці документів виявився ОСОБА_1 . При спілкуванні поліцейські виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. На запитання поліцейського щодо вживання алкоголю того дня, він відповів, що вживав джин. Після чого водію неодноразово було запропоновано пройти огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що водій відповідав «на що», «повертаюсь до ліжка» та, в решті, - відмовився, зазначивши, що «проміле більше покаже». Після чого поліцейський роз`яснює водію наслідки відмови від проходження огляду, його права та обов`язки та складає протокол про адміністративне правопорушення.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом першої та апеляційної інстанцій також не встановлено.

Оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№188170 від 04 грудня 2024 року, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

За такого суддя суду першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про доведеність факту відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто про вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та не приймає аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги про те, що було порушено порядок огляду ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, на стан алкогольного сп`яніння, який передбачений ст. 266-1 КУпАП, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки положеннями вказаної статті визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Тобто, ст. 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом, поза виконання ними обов`язки військової служби або поза перебування на території військових частин.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Наявні у справі докази не підтверджують, що ОСОБА_1 станом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення (04 грудня 2025 р.) виконував обов`язки військової служби.

Також суд виходить з того, що відповідно ст. 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються, зокрема, забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 , відноситься до правопорушень, що стосуються порушення норм і правил забезпечення безпеки дорожнього руху, тому ОСОБА_1 як військовослужбовець несе відповідальність за його вчинення на загальних підставах.

Як видно з долучених до матеріалів справи відеозаписів з відеореєстраторів 04 грудня 2025 р. під час спілкування з водієм ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що водій остаточно відмовився, при цьому від нього не було прохання викликати ВСП. Крім того, він перебував в цивільному одязі, на цивільному автомобілі, наказу, розпорядження тощо командира військової частини або підрозділу, під безпосереднім керівництвом якого він перебував на той час про те, що він виконує обов`язки військової служби (завдання) не надав.

Тому апеляційний суд доходить висновку, що працівники поліції правомірно склали протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1№188170 від 04 грудня 2024 року, а саме за відмову в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, за правилами, визначеними ст. 266 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що акт огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння не містить дати та часу його складання, а також у ньому не зазначено, що він відноситься до протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не приймає з огляду на те, що за положеннями Порядку (пункт 5) та Інструкції № 1452/735 (пункт 10 Розділу ІІ) акт огляду складається за результатами проведення поліцейським огляду водія на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від такого огляду складання акту його огляду не було обов`язковим.

Щодо аргументу захисника про те, що поліцейські не доправили ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, то для такого не було підстав з урахуванням положень Порядку (пункти 6, 8) та Інструкції № 1452/735 (пункт 7 Розділу І), оскільки ОСОБА_1 від огляду в закладі охорони здоров`я, як і від огляду на місці зупинки транспортного засобу поліцейським відмовився, таке є підставою для складання протоколу про адміністративне саме за відмову від проходження огляду за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У цій справі належними та допустимими доказами доведено факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Турти Аліни Віталіївни залишити без задоволення, а постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна