Кропивницький апеляційний суд
Справа № 33/4809/430/25 Головуючий у суді І інстанції: Майданнікова О.І.
Категорія: ст. 173-8 КУпАП Доповідач в суді ІІ - інстанції: Бондарчук Р.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду Бондарчук Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький апеляційну скаргу Дудіна О.Є. на постанову Подільського районного суду м. Кропивницького від 23.05.2025, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого ФОП « ОСОБА_2 »,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.2 ст. 173-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Подільського районного суду м. Кропивницького від 23.05.2025Ду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. .2 ст. 173-8 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 коп.

Стягнуто з Дудіна О.Є. 605 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 08.04.2025 близько 18 год. 30 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , не виконав вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 621285 від 08.04.2025, а саме: прийшов за адресою проживання колишньої дружини ОСОБА_4 та вчинив з нею сварку, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч.2 ст. 173-8 КУпАП.

В апеляційній скарзі Дудін О.Є. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити за відсутності адміністративного правопорушення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд не забезпечив виклик та явку до суду уповноважених працівників Кропишшцького РУП для надання пояснень та підтвердження викладених у протоколах фактів про наче б вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, суд послався на поясненим потерпілої ОСОБА_4 , про те також не пересвідчився у тому, що такі пояснення дійсно мали місце та були наданні саме цією особою та є таким, що підтверджені у судовому засіданні.

Загалом, пояснення потерпілих, які не підтверджені їхніми особистими поясненнями в судовому засіданні, не є допустимими доказами.

Крім того, не існувало об`єктивних причин, чому потерпіла не могла бути викликана в суд, в тому числі повторно.

На думку, апелянта судом першої інстанції було порушено принцип безпосередності дослідження доказів, з аналогією до кримінального провадження.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, що свідчить про порушення принципів закріплених статтею 252 КУпАП України. Також, не було перешкод для застосування ч. З ст. 269 КУпАП України.

Будь-яких інших доказів (в тому числі, фото, відсо фіксацію), суд першої інстанції не досліджував та оцінку не надавав.

На думку апелянта, суд першої інстанції не забезпечив належну участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в розгляді справи в суді першої інстанції, чим позбавив можливості користуватися своїми правами визначеними статтею 268 КУпАП України, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.

Слід зауважити, що перше судове засідання по даній справі було призначено на 05.05.2025 року» оскільки ОСОБА_1 не міг прибути особисто у вказане судове засідання» за дорученням в судове засідання прибув представник - адвокат Ляшенко-Гаркуша О.В.

Проте, в цей день розгляд справи не відбувся. Секретар судового засідання повідомила, що головуючий суддя перебуває на лікарняному у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 25.05.2025 року на 09.25. Про вказану дату з представника було взято розписку.

В подальшому, коли з`ясувалось, що 25.05.2025 року вихідний день (неділя) в суду в телефонному режимі було зясовано про дату судового засідання, на що було повідомлено» що це помилка і датою судового засідання буде наступний робочий день тобто 26.05.2025 року (понеділок).

В подальшому, 26.05.2025 року представник прибув в судове засідання на 09.25 було подано клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися про що було повідомлено секретаря судового засідання, стало відомо, що розгляд справи відбувся ще 23.05.2025 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляції, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді суду першої інстанції залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

В статті 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне в об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229 -VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Зокрема, згідно положень п. 3 ст. 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 2 статті 3 цього ж Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( п. 14 Закону).

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються( п. 5 Закону).

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства ( п. 16 Закону).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення. Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в судовому порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України. Оскарження термінового заборонного припису не зупиняє його дію.

Частина 2 статті 173-8 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктами адміністративних правопорушень можуть бути зокрема деліктоздатні фізичні особи, які вчинили правопорушення.

У матеріалах справи наявні докази об`єктивного характеру, які підтверджують в діях ОСОБА_1 наявність обставин, передбачених диспозицією ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні в правопорушення підтверджується доказами, які суд дослідив під час розгляду адміністративної справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД №268341 від 08.04.2025, яким підтверджується, що саме 08.04.2025 близько 18 год. 30 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 мало місце правопорушення, яке ставиться в вину ОСОБА_1 ;

- довідкою про результати проведеної перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 08.04.2025 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинив відносно ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру.

В цей же день ОСОБА_1 видано терміновий заборонний припис серія АА № 621285 від 08.04.2025. Однак ОСОБА_1 після винесення відносно нього термінового заборонного припису, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в цей же день 08.04.2025 близько 18.30 прийшов за місцем проживання ОСОБА_4 , стукав у двері, вікна та вчинив сварку, чим порушив терміновий заборонний припис;

- письмовою заявою та поясненнями потерпілої ОСОБА_4 які знаходяться в матеріалах справи відповідно до яких 08.04.2025 близько 18.30 прийшов за місцем проживання ОСОБА_4 , стукав у двері, вікна та вчинив сварку, на зауваження не реагував;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно до якого 08.04.2025 поліцейському уповноваженого підрозділу поліції вдалося провести спілкування/бесіду та винесено терміновий заборонний припис серії АА № 62128;

- терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 08.04.2025 серії АА №621285 яким ОСОБА_1 на 10 діб зобов`язано: залишити місце проживання постраждалої особи; винесено заборонену на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи; заборонено в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою.

- копією посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ;

- довідкою, відповідно до якої ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство ) протягом останнього року не притягувався.

Оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази, апеляційний суд погоджується з висновком судді районного суду про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо наявності в діях ОСОБА_5 порушень ч. 2 ст. 173-8 КУпАП складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляції про відсутність доказів у справі про адміністративне правопорушення, є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, факт порушення термінового заборонного припису- є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, оскільки законодавцем чітко передбачено імперативний обов`язок виконувати терміновий заборонний припис.

В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт того, що 08.04.2025 відносно ОСОБА_1 складено терміновий заборонний припис серії АА №621285, яким ОСОБА_1 :

- зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи;

- заборонено на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи;

- заборонено в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою.

Однак, не зважаючи на те, ОСОБА_1 був ознайомлений з вимогами заборонного припису, який не оскаржував в адміністративному порядку, проте свідомо проігнорував його та в той же день прийшов за місцем проживання ОСОБА_4 , чим порушив вимоги термінового заборонного припису.

А тому, вказані дії ОСОБА_1 утворюють самостійний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

При цьому, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_1 мав можливість не порушувати терміновий заборонний припис.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

В матеріалах справи наявні:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №268341 від 08.04.2025 (а.п.1);

- довідка про результати проведеної перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_4 (а.п.3);

- письмова заява та пояснення потерпілої ОСОБА_4 , які сумнівів у колегії суддів не викликають(а.п.4,5).. Зокрема, ОСОБА_4 , будучи повідомлена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України пояснила, що ОСОБА_1 08.04.2025 року о 18 год.30 хв. АДРЕСА_2 , не виконав вимоги термінового заборонного припису, винесеного на термін 10 діб, - прийшов до місця її проживання, вчинив сварку, принижував, погрожував фізичною розправою, стукав у вікна та двері, на зауваження не реагував;

- форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.п.6);

- терміновий заборонний приписом стосовно кривдника від серія АА №621285 від 08.04.2025 (а.п.7);

- копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 згідно якого встановлено особа правопорушника (а.п.8), які є належними та допустимими доказами. Докази на підтвердження протилежного, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, необхідно зазначити про те, що учасники справи не оспорюють фактичні обставини справи, а саме те, що після винесення відносно ОСОБА_1 заборонного припису серія АА №621285 від 08.04.2025, в той же день ОСОБА_1 прийшов за місцем проживання ОСОБА_4 , чим порушив терміновий заборонний припис.

А тому, враховуючи те, що докази наявні в матеріалах справи у тому числі фактичні обставини справи не оспорюються жодними учасниками справи ні в суді першої та апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Отже, враховуючи, що фактичні обставини справи не оспорюються в суді апеляційної інстанції, суд не має сумнівів, що ОСОБА_1 08.04.2025 порушив заборонного припису серія АА №621285 від 08.04.2025.

Більш того, ОСОБА_1 та його захисник Ляшенко-Гаркуша О.В., будь яких доказів до апеляційної скарги та в суді апеляційної інстанції, які-б могли вплинути на правильність прийнятого рішення не надали.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції доказами.

Доводи про невідповідність дій працівника поліції вимогам КУпАП не можуть бути враховано, оскільки перевіркою матеріалів справи встановлено, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складені у відповідності до вимог КУпАП.

Твердження апеляції про розгляд справи без ОСОБА_1 та його захисника Ляшенко-ГаркушаіО.В., як підстава для скасування рішення суду та закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення судом не може бути враховане з наступних підстав.

Так, в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.п.25) на якому міститься дата та підпис вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 в судове засідання призначені на 23.05.2025 року не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб визначений ст. 277-2 КУпАП, шляхом направлення судової повістки за вказаним в протоколі про адміністративне правопорушення місцем проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Будь - яких заяв, клопотань до суду не подавав, причини неявки суду не повідомив.

Також, судом першої інстанції вжито передбачених процесуальним законодавством заходів для повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, на офіційному сайті Судової влади http://court.gov.ua/assignments/ в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду» дата та місце розгляду справи були вказані одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини ( зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. За таких підстав, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи, що районним судом направлялось рекомендоване повідомлення за місцем проживання., апеляційний суд залишає без задоволення вимоги захисника стосовно порушення районний судом вимог КУпАП в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення без участі правопорушника.

Більш того, апеляційний суд поновив строк на апеляційне оскарженння тим самим поновив захисника у правах передбачених ст. 268 КУпАП, однак апелянтом не було надано будь-яких додаткових доказів та аргументів стосовно не винуватості

ОСОБА_1 .

Зокрема, будь яких переконливих доказів до апеляційної скарги та в суді апеляційної інстанції, які-б могли вплинути на правильність прийнятого рішення не надали.

А тому, на думку апеляційного суду районний суд правильно розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення без ОСОБА_1 .

При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245 КУпАП всебічно, повно, об`єктивно з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, безпосередньо у судовому засіданні дослідив докази та обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях

ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_1 за

ч. 2 ст. 173-8 КУпАП кваліфіковані правильно, а його винуватість у вчиненні даного правопорушення, підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити Дудіну О.Є. строк на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду м. Кропивницького від 23.05.2025.

Апеляційну скаргу Дудіна О.Є. залишити без задоволення, а постанову Подільського районного суду м. Кропивницького від 23.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Р.А. Бондарчук