Справа № 309/740/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/499/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ціпле І. Ю. на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 16.04.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.

З протоколу про адміністративне правопорушення № ПН000485 від 30.01.2024 та постанови судді від 16.04.2024 вбачається, що ОСОБА_2 30.01.2024 о 15 год 35 хв, на а/д Н-09 Мукачево-Рогатин-Львів 80 км, на транспортному засобі марки «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів (6 чоловік) по маршруту Ужгород - В. Водяне, на замовлення без отримання ліцензії на проведення господарської діяльності.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ціпле І. Ю. просить постанову судді від 16.04.2024 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Ціпле І. Ю., неявка яких з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується те, що ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Ціпле І. Ю. належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями захисника-адвоката Ціпле І. Ю., а саме: 27.08.2024, 28.11.2024, 19.03.2025.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судове засідання в черговий раз було відкладено на 03.07.2025, про що учасники судового розгляду повідомлялись належним чином.

03.07.2025 до апеляційного суду надійшло чергове клопотання захисника-адвоката Ціпле І. Ю. про відкладення судового засідання, у зв`язку з неможливістю його прибуття на розгляд справи через зайнятість в інших судових процесах в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області. Між тим, апеляційний суд бере до уваги те, що з долученого захисником витягу зі списку справ призначених до розгляду в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області вбачається, що судові засідання, в яких він прийматиме участь, призначені до розгляду на 15 та на 15 год 30 хв, що дає обґрунтовані підстави вважати, що клопотання про відкладення судового

-2-

засідання спрямоване виключено на затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що приміщення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться на незначній відстані від приміщення апеляційного суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що чергове клопотання адвоката Ціпле І. Ю. про відкладення судового розгляду, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, до задоволення не підлягає, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

При цьому наведені захисником у заяві аргументи, зокрема, щодо неможливості прибуття в судове засідання за станом здоров`я ОСОБА_2 апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки у підтвердження указаної обставини не надано жодних доказів, і як уже зазначено вище, розгляд справи щодо ОСОБА_2 вже неодноразово відкладався, у тому числі на підставі аналогічних клопотань захисника-адвоката Ціпле І. Ю. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 у судові засідання жодного разу не з`явився.

Окрім іншого, апеляційний суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

До того ж ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення чергового клопотання захисника про відкладення розгляду справи, оскільки апеляційний розгляд справи неодноразово, протягом більш ніж року відкладався, виключно за клопотаннями захисника-адвоката Ціпле І. Ю.

Також апеляційний суд констатує, що аналогічна процесуальна поведінка сторони захисту прослідковувалася і у суді першої інстанції, що обґрунтовано врахувала суддя, прийнявши рішення про розгляду справи у відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Ціпле І. Ю.

Апеляційний суд зауважує, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Ціпле І. Ю. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип

-3-

верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Ціпле І. Ю., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції врахував вказані вимоги, дав об`єктивну оцінку всім доказам, які наявні в матеріалах справи. Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії № ПН000485 від 30.01.2024, згідно якого ОСОБА_2 30.01.2024 о 15 год 35 хв, на а/д Н-09 Мукачево-Рогатин-Львів 80 км, на транспортному засобі марки «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів (6 чоловік) по маршруту Ужгород - В. Водяне, на замовлення без отримання ліцензії на проведення господарської діяльності.

-4-

Викладені у протоколі обставини підтверджуються і долученими до матеріалів справи доказами: направленням на рейдову перевірку за № НР000240 від 29.01.2024; графіком проведення рейдових перевірок від 29.01.2024; фотокартками та додатковими обґрунтуваннями до матеріалів справи за ч. 1 ст. 164 КУпАП щодо ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субЙ`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, є об`єктивною стороною правопорушення.

Статтею 6 частиною 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Згідно ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, які ОСОБА_2 інспектору надані не були. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 під час складення щодо нього протоколу заперечував факт надання ним послуг з перевезення пасажирів без ліцензії, висловлював будь-які спростування з цього приводу, а навпаки складений щодо нього протокол підписав без жодних зауважень. Між тим, зі змісту протоколу вбачається, що своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що йому було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є правильними та підтверджуються зібраними і перевіреними в ході розгляду справи доказами.

Також апеляційний суд бере до уваги те, що складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відповідає

-5-

вимогам ст. 256 КУпАП, у ньому містить посилання на місце, час і суть адміністративного правопорушення, посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також зазначено, що ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, в тому числі і про розгляд справи в Хустському районному суді Закарпатської області, чим скористався ОСОБА_2 , засвідчивши вказані обставини своїм підписом, однак від дачі пояснень відмовився, та вказав, що надасть пояснення в суді.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які б давали підстави вважати, що головний державний спеціаліст відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті Голиш І. М. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_2 і що в нього були підстави фальсифікувати такий, - на такі дані не вказується як в апеляційній скарзі, так і не вказувалось захисником під час розгляду справи апеляційним судом. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії інспектора щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки інспектора чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Крім того, стороною захисту не заперечується, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_2 , а також не надано жодних доказів про те, що особи, які перебували в автомобілі є знайомими ОСОБА_2 і останній перевозив цих осіб безоплатно.

Апеляційний суд зазначає, що докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву, і в свою чергу беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_2 30.01.2024 о 15 год 35 хв, на а/д Н-09 Мукачево-Рогатин-Львів 80 км, на транспортному засобі марки «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів (6 чоловік) по маршруту Ужгород - В. Водяне, на замовлення без отримання ліцензії на проведення господарської діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Будь-яких доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а також спрямовані виключно на уникнення правопорушника від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були також підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував характер та ступінь адміністративного правопорушення, особу останнього та обставини справи й призначив ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції вищевказаної статті, яке є справедливим і таким, що

-6-

відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що позиція сторони захисту свідчить про те, що ОСОБА_2 не визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, не кається, і стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема відомостей про особу правопорушника, які б характеризували його з позитивної сторони.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП, для з`ясування питання про наявність чи відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні дій, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ціпле І. Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 16.04.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя