ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/6261/25 Головуючий 1 інстанції: Пасічник О.М.
Провадження №: 33/818/1095/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Болотові О.О., з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Стародубова С.М., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою правопорушника на постанову Салтівського районного суду м. Харкова від 28 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 301105 від 15.04.2025 року, 15.04.2025 року о 11 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 50 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia, д.н. НОМЕР_2 , із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом України порядку у закладі охорони здоров`я, за адресою м. Харків, вул. Ахієзерів 18А, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1ст. 130 КУпАП.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються доказами, що містяться в справі про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 301105 від 15.04.2025 року; довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія; відеозаписом з бодікамери, рапортом працівника поліції від 15.04.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.04.2025 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, правопорушник подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що зупинка транспортного засобу відбулася без належних на те підстав, а виявлені працівниками поліції фізіологічні особливості ОСОБА_1 , зокрема тремтіння пальців рук і проблеми з координацією, були наслідком його хвороби, тому не можуть вважатися ознаками наркотичного сп`яніння, а відтак не можуть бути підставою для направлення водія на огляд на стан наркотичного сп`яніння. Тому, на думку апелянта, склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в його діях відсутній, а п. 2.5 ПДР України він не порушував, адже вимога працівників поліції про проходження огляду була безпідставною.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання прибули особа, що притягується до адміністративної відповідальності, та захисник.

В судовому засіданні останні підтримували доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлювали незгоду з рішенням суду першої інстанції та просили його скасувати і закрити провадження по справі за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Звертали увагу на те, що правопорушник пройшов у приватній медичній лабораторії огляд на стан наркотичного сп`яніння через два дні після складення відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказаним обстеженням на дванадцять видів наркотичних речовин в організмі людини було встановлено відсутність таких речовин у біологічному матеріалі правопорушника.

Підтвердженням того, що тремтіння пальців рук та проблеми з координацією не були ознаками наркотичного сп`яніння, а були особливостями функціонування організму правопорушника у зв`язку з наявними у нього хворобами є відповідні медичні документи, що містяться у матеріалах справи.

Правопорушник в судовому засіданні просив суд не позбавляти його права керування транспортним засобом у зв`язку з тим, що йому необхідно постійно возити на лікувальні процедури дружину, яка має важке онкологічне захворювання, на підтвердження чого надав суду для ознайомлення відповідні медичні документи. Окрім того, право керування транспортним засобом в своїй родині має лише він, і воно необхідне йому також для роботи. Просив зважити на скрутне матеріальне становище родини, а також на необхідність права керування у разі необхідності можливої евакуації.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення з огляду на наступне.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.04.2025 року о 11 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 50 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia, д.н. НОМЕР_2 , із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом України порядку у закладі охорони здоров`я, за адресою м. Харків, вул. Ахієзерів 18А, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що зупинка транспортного засобу відбулася без належних на те підстав.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 вказаного закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 30 вказаного закону поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами.

Зупинення транспортного засобу як превентивний поліцейський захід передбачено п. 4 ч. 1 ст. 31 вказаного закону.

Виходячи з вищезазначеного зупинку транспортного засобу водія слід вважати законною.

Доводи апелянта про те, що тремтіння пальців рук і проблеми з координацією, були наслідком його хвороби, тому не можуть вважатися ознаками наркотичного сп`яніння, а відтак не можуть бути підставою для направлення водія на огляд на стан наркотичного сп`яніння, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 розд. 1 вищезазначеної Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 3 розд. 1 вказаної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 4 розд. 1 Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Саме цими положеннями керуються працівники поліції при встановленні у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння. Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність таких ознак не є встановленням факту перебування особи в стані сп`яніння, а лише є підставою для проходження нею огляду у визначеному законом порядку з виконанням вимог п. 2.5 ПДР України та п. 2 розд. 1 вищезазначеної Інструкції. Саме проходженням такого огляду встановлюється факт наявності чи відсутності в організмі водія залишків алкогольних, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 4 розд. 1 вказаної Інструкції тремтіння пальців рук та порушення координації рухів є, зокрема, підставами для направлення водія на огляд на стан наркотичного сп`яніння незалежно від причини, що зумовлює наявність таких ознак. Так, огляд спрямований на з`ясування того, чи не є такою причиною перебування водія в стані наркотичного сп`яніння. Вказані правила спрямовані на підтримання безпеки дорожнього руху для всіх його учасників та запобігання потенційним загрозам.

Правопорушник був зобов`язаний згідно з п. 2.5 ПДР України на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку такий медичний огляд, однак його не пройшов, чим порушив вказані норми, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи з цього, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апелянта про безпідставність вимоги працівників поліції про проходження огляду є необґрунтованими, а в діях водія наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно доводів правопорушника та його захисника про те, що правопорушник пройшов у приватній медичній лабораторії огляд на стан наркотичного сп`яніння через два дні після складення відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і вказаним обстеженням на дванадцять видів наркотичних речовин в організмі людини було встановлено відсутність таких речовин у біологічному матеріалі правопорушника, суд апеляційної інстанції вказує, що проходження водієм транспортного засобу огляду самостійно не позбавляє його обов`язку підкорятися вимогам п. 2.5 ПДР України, а саме пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку у державному закладі охорони здоров`я, визначеному відповідними підзаконними актами. Окрім того, суд апеляційної інстанції принагідно зауважує, що у таких державних закладах огляд проводиться з урахуванням більш широкого переліку наркотичних речовин, ніж ті, на наявність яких пройшов огляд правопорушник у приватній лабораторії (а.с.19).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за фактом порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані наркотичного сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.

Виходячи з того, що факт відмови водія від проходження передбаченого законом огляду на стан наркотичного сп`яніння є доведеним, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вказана особа визнана судом винною за відмову від проходження огляду на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас у розглядуваній справі, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення щодо призначеного стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст.69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п.3 ч.1 ст.65 КК України відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз.7 та 8 п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз.6 п.5 мотивувальної частини).

В ч.2 та 3 п.4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи апелянта про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Так, під час підготовки до апеляційного розгляду та в ході судового засідання, встановлено, що дружина правопорушника має серйозні проблеми зі здоров`ям, а саме страждає хронічною невиліковною хворобою, у зв`язку з чим родина правопорушника перебуває в скрутному матеріальному становищі, а ОСОБА_1 має потребу в праві керування транспортним засобом для здійснення трудової діяльності, для перевезення дружини на лікувальні процедури, а також для можливої евакуації його та членів сім`ї з міста Харкова, який перебуває під щоденними обстрілами з боку країни-агресора.

Окрім того, дослідженням матеріалів справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що правопорушник сам також має ряд захворювань, підтвердженням чому є завірені копії відповідних медичних документів (а.с.15-17,20).

Штраф, призначений судом першої інстанції, правопорушником сплачений у повному обсязі, а копія банківської квитанції долучена до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції бере до увагу результати огляду правопорушника на стан наркотичного сп`яніння у приватній лабораторії від 17.04.2025, а також звертає увагу, що згідно з довідкою КПН ХОР «ОКНЛ» від 21.04.2025 ОСОБА_1 на диспансерному (профілактичному) обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.18-19).

При цьому апеляційний суд констатує, що дії водія не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, обставини, які б обтяжували відповідальність правопорушника, відсутні.

Чинним положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення ЄСПЛ як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику ЄСПЛ.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ст. 69 КК України винній особі може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст. 7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Салтівського районного суду м. Харкова від 28 травня 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення, - змінити.

Апеляційну скаргу правопорушника, - задовольнити частково.

Виключити з постанови суду першої інстанції рішення про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило