Номер провадження: 33/813/1362/25
Номер справи місцевого суду: 522/5078/25
Головуючий у першій інстанції Лагода К.О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2025 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 3 ст. 172-20 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

11.03.2025 року на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено техніка відділення технічного забезпечення ККС із ознаками вживання спиртних напоїв, що в подальшому було підтверджено висновком щодо результатів медичного огляду КНП «ООНЦПЗ» ООР №000587 від 11.03.2025 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а саме ст.ст. 13, 49, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.173-20 КУпАП.

12.03.2025 року до Приморського районного суду м. Одеси з ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії РУМО № 235165 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП були повернуті до ІНФОРМАЦІЯ_1 для належного оформлення з підстав викладених у її мотивувальній частині.

12 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси з ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли доопрацьований протокол про адміністративне правопорушення серії РУМО № 235166 від 05.05.2025 р. з долученими матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2025 року скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вважав, що судом першої інстанції взято на себе роль сторони обвинувачення, через те, що визначив кваліфікуючу ознаку в інкримінованому ОСОБА_1 правопорушення, як вчинення діяння в умовах особливого періоду.

Зазначав, що кваліфікація правопорушення не відповідає обставинам справи, а тому оскаржувану постанову слід скасувати.

Крім цього посилався на той факт, що на момент подання апеляційної скарги йому не вручено копії оскаржуваної постанови.

Клопотання сторони захисту до початку судового засідання

19.06.2025 року ОСОБА_1 було подано клопотання про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Явка в судове засідання

Сторона захисту була повідомлені належним чином, в судове засіданні ОСОБА_1 не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи без його участі, що не заважає розгляду апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово зазначав, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за дії передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядником (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовцям або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямуванню на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Частина 3 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії РУМО №235166 від 05.05.2025 року; копією службового посвідчення ОСОБА_1 НОМЕР_2 ; висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР від 11.03.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння; його службовою характеристикою.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції взято на себе роль сторони обвинувачення, через те, що визначив кваліфікуючу ознаку в інкримінованому ОСОБА_1 правопорушення, як вчинення діяння в умовах особливого періоду, апеляційний суд вважає не слушними, адже судом першої інстанції в своїй постанові роз`яснюється нормативно-правові акти , за дослідженням яких разом із наявними доказами у справі суд прийшов до висновків викладених в оскаржуваній постанові, а також з огляду на наступне.

Апеляційним переглядом справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення РУМО №235166 від 05.05.2025 року містить посилання на Статут Внутрішньої Служби ЗСУ.

Відповідно до ст.13 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Відповідно до ст.49 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Крім того в матеріалах справи наявне службове посвідчення ОСОБА_1 НОМЕР_2 , яке підтверджує його статус військовослужбовця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України.

Тобто враховуючи, що в країні діє воєнний стан, що є загальновідомим фактом, та встановлений ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, при наявності вірно зазначеної кваліфікації у вигляді ч.3 ст.173-20 КУпАП, то такі доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції взяв на себе роль сторони обвинувачення є такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо посилання скаржника, що на момент подання апеляційної скарги йому не вручено копії оскаржуваної постанови, апеляційний суд зазначає, що дійсно в матеріалах справи встановлено відсутність доказів надсилання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, але ж останній був присутній в судовому засіданні в суді першої інстанції в якому було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, що підтверджує обізнаність ОСОБА_1 з рішенням ухваленим судом, доказів, що такі обставини завадили зверненню ОСОБА_1 з апеляційною скаргою, апеляційному суду не надано, а тому такі доводи слід залишити без задоволення.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-20 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст. 173-20 цього Кодексу, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ст. 38 КУпАП передбачає певний строк, протягом якого може бути накладене на особу адміністративне стягнення, тобто у разі закінчення встановленого цією нормою закону строку, на особу не може бути накладене саме адміністративне стягнення.

Так, із аналізу змісту вищезазначених норм, вбачається, що вони пов`язанні саме із фактом визнання особи винуватою, та як наслідок накладенням на таку особу стягнення, зокрема під час судового розгляду в суді першої інстанції. У подальшому, мова йде лише про перегляд судового рішення в порядку апеляційного провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що з урахуванням того факту, що в даній справі, станом на день винесення постанови судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 , визначені ч. 2 ст. 38 КУпАП строки не минули, а тому відсутні підстави для закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП на стадії апеляційного провадження, за умови, якщо суд апеляційної інстанції визнає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Одночасно, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 04 липня 2025 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький