Справа 556/1323/25
Номер провадження 3/556/765/2025
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Котик Л.О., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , студент ННІ ІМАКІТ, -

За ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 30 квітня 2025 року серії ЕПР 1 №316333, 30.04.2025 року о 18 год. 35 хв. ОСОБА_1 в с.-щі Володимирець, по вулиці Ринковій, керував транспортним засобом марки «ACUMOTO HANTER», без номерного знака, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт 2.1 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.

Крім того, до суду надійшли Протоколи про адміністративні правопорушення від 30 квітня 2025 року серії ЕПР 1 №316343, ЕПР 1 №316339 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП, так як останній 30.04.2025 року о 18 год. 35 хв. в с.-щі Володимирець, по вулиці Ринковій, керував транспортним засобом марки «ACUMOTO HANTER», без номерного знака, який не зареєстрований в установленому порядку протягом 10 дів з моменту придбання, без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.9 в, 2.1 г Правил дорожнього руху.

Вказані матеріали до суду надішли одночасно - 09.05.2025 року.

У відповідності до ст.36 КУпАП в разі, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених.

Суд вважає за доцільне об`єднати протоколи про адміністративні правопорушення від 30 квітня 2025 року серії ЕПР 1 №316333, ЕПР 1 №316343, ЕПР 1 №316339 і розглянути їх в одному провадженні, оскільки відносно ОСОБА_1 складені окремі протоколи про адміністративні правопорушення, відповідно за ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП з присвоєнням об`єднаній справі № 556/1324/25.

Для розгляду справи про вчинення адміністративного проступку правопорушник до суду з`явився і пояснив, що 30.04.2025 року о 18 год. 35 хв. в с.-щі Володимирець, по вулиці Ринковій, скутером не керував, він був в якості пасажира. За кермом був ОСОБА_2 який після зупинки скутера відійшов по своїх справах.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 30.04.2025 року о 18 год. 35 хв. в с.-щі Володимирець, по вулиці Ринковій, він керував транспортним засобом марки «ACUMOTO HANTER», ОСОБА_1 був пасажиром. Під час того, як він зупинився і відійшов по своїх справах, під`їхали працівники поліції та скалали протоколи на ОСОБА_1 , який в цей час перебував біля скутера.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить висновку про закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; за ч.1 ст. 126 КУпАП - за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством; за ч.6 ст. 121 КУпАП за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст.251 КУПАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до правової позиції, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (провадження №К/9901/15804/18) візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема, відеозапис події.

Водночас, до матеріалів справи не долучено диск з відеозаписом події вчинених правопорушень чи пояснення свідків. Доказів проведення відеофіксації до справи не додано.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення від 30 квітня 2025 року серії ЕПР 1 №316333, ЕПР 1 №316343, ЕПР 1 №316339, в п.10 графи «технічний засіб відеозапису: 1226», однак такий відеозапис у матеріалах справи відсутній. Свідки не залучалися.

Крім того, з протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 на момент вчинення правопорушення виповнилось 16 років, законного представника під час складання протоколів поряд з неповнолітнім в протоколах не зафіксовано.

Відповідно до ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права.

Хоча у КУпАП і відсутнє визначення поняття неповнолітні, але ст. 13 цього ж кодексу передбачає відповідальність неповнолітніх, до яких, як можна зрозуміти, відносять осіб віком від 16 до 18 років. Своєрідність неповнолітніх як спеціального суб`єкта адміністративної відповідальності, передусім, полягає у тому хронологічному віці, який обумовлює психічний та фізіологічний розвиток особистості, набуття нею певних знань, навичок та вмінь, що дає змогу усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій та керувати ними. Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього правопорушника набуває можливість участі його батьків або законних представників при першому поясненні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, існує потреба у визначенні процедури залучення батьків неповнолітнього до участі у провадженні у справі - повідомлення батьків неповнолітнього правопорушника або інших осіб в якості його законних представників та виклик для складання протоколу або залучення їх у якості законних представників, можливість участі яких передбачена ст. 270 КУпАП.

Однак, в порушення вимог ст. 270 КУпАП поліцейський, встановивши, що ОСОБА_1 , на час вчинення інкримінованих йому адміністративних правопорушень був неповнолітнім, не забезпечив участь його законного представника чи захисника, під час складання відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення, хоча в цьому випадку зобов`язаний був такі дії вчинити, шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного, так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Відтак, докази по справі відносно неповнолітнього, здобуті поліцейським з порушенням вимог ст.ст.245, 270 КУпАП, а саме, без участі законного представника чи захисника, тобто з порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього, а тому, є недопустимими.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини» (1987), «Отцюрк проти Німеччини» (1984), «Девеєр проти Бельгії» (1980), «Адольф проти Австрії» (1982) та ін.), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою винуватість.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» справа N 15175/89 від 10 лютого 1995 року, підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про недоведеність об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП, а відтак і про відсутність в його діяннях складу даних адміністративних правопорушень, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey) від 21.06. 2007 р., згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» (Malofeyevav. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» ( Karelin v. Russia , заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), де ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що …суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) .

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, де зазначив, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03 від 15.05.2008 року) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Як зазначено в ч.1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналізуючи надані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП за обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення від 30 квітня 2025 року серії ЕПР 1 №316333, ЕПР 1 №316343, ЕПР 1 №316339, стосовно подій, що мали місце 30.04.2025 року о 18 год. 35 хв. в с.-щі Володимирець, по вулиці Ринковій, не доведена належними та допустимими доказами, зокрема не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, порушено права неповнолітнього на захист. За таких обставин провадження в справі підлягає закриттю за недоведеністю (відсутністю) у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП, суддя вважає за необхідне винести постанову про закриття провадження в справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Об`єднати в одне провадження адміністративні справи №556/1324/25 (провадження № 3/556/766/2025), №556/1325/25 (провадження № 3/556/767/2025), №556/1323/25 (провадження № 3/556/765/2025) про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених за ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП.

Об`єднаній справі присвоїти №556/1324/25 (провадження № 3/556/766/2025).

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена на підставі ст.294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: