ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2025 Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Касьян А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю особи, стосовно якої складено протокол, ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

17.10.2024 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №525755, складений 29.09.2024 о 10:35 на вул. Дніпроводська, 16 у м. Києві інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Янковською Л.М. стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до фабули протоколу про адміністративне правопорушення від 29.09.2024 серії ААД №525755, 29.09.2024 о 10:00 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки FORD TRANSIT (д.н.з. НОМЕР_2 ) по вул. Богатирській в сторону Великої кільцевої дороги у місті Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою винуватість заперечив та пояснив, що наміру відмовлятись від проходження огляду на стан сп`яніння не мав, а скористався порадою працівника патрульної поліції відмовитись від проходження огляду та після складання протоколу самостійно пройти огляд у лікаря-нарколога, що він й зробив, на підтвердження чого долучив до справи висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.10.2024 №005081.

Допитана за клопотанням особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення поліцейський патрульної поліції ОСОБА_3 на запитання суду повідомила, що роз`яснення особі права на відмову від проходження огляду на вимогу працівника поліції відповідає вимогам закону, як і відповідає вимогам закону роз`яснення права особи після складання протоколу самостійно прослідувати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Однак пригадати, яким саме нормативно-правовим актом передбачене таке право особи, стосовно якої складається протокол, не змогла.

Заслухавши пояснення особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, патрульного поліцейського, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до наступного висновку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбачених статтями 283, 284 цього Кодексу. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, серед іншого, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,...а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і у спосіб, передбачений законодавством.

При цьому необхідно враховувати, що у справах про притягнення до адміністративної відповідальності протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), тобто обов`язковий процесуальний документ, який займає ключове положення серед інших джерел (доказів) та на підставі якого особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (№2)» від 08.04.2010, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 про необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У рішеннях по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Порядок дорожнього руху на території України згідно з положеннями Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила дорожнього руху).

Так, пункт 2.5. Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За невиконання вимог зазначеного пункту передбачено адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Зокрема, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції...а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом із тим, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (далі Інструкція №1395).

Відповідно до п. 3 розділу Х Інструкції №1395 процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі Порядок №1103).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція №1452/735).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п. 2 розділу І Інструкції №1452/735).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції №1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Зокрема, пунктом 3 Порядку №1103 та пунктом 6 розділу І Інструкції №1452/735 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), що кореспондується з положеннями ст. 266 КУпАП.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1103, п. 7 розділу І Інструкції №1452/735, ч. 3 ст. 266 КУпАП водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026 (далі Інструкція №1206) застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 4 Порядку №1103, п. 4 розділу Х Інструкції №1395 матеріали відеозапису, на якому зафіксовано огляд особи обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відеозаписи з нагрудної камери патрульного поліцейського №473577 та №473569, що є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення та який був досліджений судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Дослідивши відеозапис, судом встановлено, що після виникнення підозри щодо наявності у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння, патрульним поліцейським Янковською Л.М. при роз`ясненні ОСОБА_2 подальшої процедури проходження огляду роз`яснюється останньому, що йому «на камеру пропонують пройти огляд за допомогою приладу ДРАГЕР, або проїхати до лікаря-нарколога для того, щоб спростувати або підтвердити даний факт, тобто стан алкогольного сп`яніння. Ви або відмовляєтесь, складається протокол про відмову, або проходите огляд і вже результат позитивний, оформлюється протокол про…» (фрагмент 00:02:50 відеозапису). В подальшому на запитання ОСОБА_2 працівнику поліції щодо його порядку дій на вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, патрульний поліцейський орієнтує останнього спочатку на його «право» відмовитись від проходження огляду, або пройти такий огляд, надаючи пораду «краще відмовитись, а потім доводити факт чому саме відмовились вже в суді, там оформляється 130-та про відмову від проходження, і ми пишем в протоколі те, що особа керувала з ознаками, лібо пройти і забуться, там уже буде чек драгера» (фрагменти «00:17:40»); «кажу Вам зразу, запах у Вас єсть… Оформлюєм 130-ту відмову?» (фрагменти «00:22:10»). При цьому, під час оголошення протоколу про адміністративне правопорушення, патрульним поліцейським роз`яснюється ОСОБА_2 про те, що стосовно нього складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, «але це не остаточно, у Вас є дві години для того, щоб самостійно пройти огляд у лікаря нарколога» (фрагмент «01:15:00» відеозапису), та повторно роз`яснює сказане «право» під час підписання протоколу ОСОБА_2 та надання останньому його копії (фрагмент «01:31:30 відеозапису).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у пункті 4.1. Рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Частина 2 ст. 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Водночас протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Як неодноразово звертала увагу у своїх постановах Велика Палата Верховного Суду, відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовний орган у разі неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Тож у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основоположних свобод органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У взаєминах із державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень суд має застосовувати правило пріоритету правової норми за найбільш сприятливим тлумаченням для особи суб`єкта приватного права.

Особа не повинна зазнавати негативних наслідків та в такої особи не повинні виникати нові додаткові зобов`язання через помилки, допущені суб`єктами владних повноважень.

Принцип легітимних (законних) очікувань виражає, зокрема, позицію, що органи публічної влади повинні не лише дотримуватися правових актів, а й своїх обіцянок та пробуджених у зв`язку із цим очікувань. Іншими словами, якщо суб`єкт владних повноважень створив для особи (осіб) обґрунтовані підстави сподіватися на отримання певних прав, що гарантуються відповідно до принципів справедливості і природного права, особа (особи) вважається такою, яка має легітимні (законні) очікування, що підлягають захисту. Такий підхід забезпечує особам, на яких поширюється дія рішень органів публічної влади, можливість завбачливо вибудувати свою поведінку та очікувати настання відповідних наслідків.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи публічної влади повинні діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Вони не повинні діяти свавільно. Якщо дії органу публічної влади виходять за межі його повноважень (ultra vires), такі дії будуть незаконними.

Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» на працівників поліції покладено обов`язки саме попереджати та запобігати вчиненню адміністративних правопорушень, а не підбурювати осіб до їх вчинення, видаючи такі дії за законні права громадян, з метою подальшого складання стосовно них протоколу про адміністративне правопорушення.

Законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, але, більш того, встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є не реалізацією наданого права, як розтлумачив ОСОБА_2 працівник поліції, а є порушенням обов`язку, тобто хибним трактуванням суб`єктом владних повноважень вимог Закону та введенням в оману суб`єкта адміністративного правопорушення.

Частиною 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В той же час, відповідно до обставин, зафіксованих на відеозаписі, працівник патрульної поліції, якому достовірно відомі наслідки, передбачені диспозицією та санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинив дії, що виразились, зокрема, у тому, що останній, будучи суб`єктом владних повноважень, роз`яснював особі, стосовно якої в подальшому складено протокол, його право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі в його супроводі та право самостійно пройти протягом 2 годин огляд у лікаря-нарколога.

Тобто працівником патрульної поліції роз`яснено особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, право, яке законодавством не передбачено, тим самим побудивши у ОСОБА_2 , котрий не був обізнаним із правовими наслідками вчинення таких дій, легітимні (законні) очікування у виді настання позитивних наслідків подальшого надання результатів такого огляду суду при розгляді складеного стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення у якості доказу з приводу обставин, зазначених у протоколі, ввівши водія в оману щодо правомірності його поведінки і тим самим, фактично, спонукавши до висловлення відмови від проходження огляду.

Зі змісту ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та стала практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (№2)» від 08.04.2010, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011, на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справах «Швидка проти України» від 30.10.2014, «Лучанінова проти України» від 06.06.2011, провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП. У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вказане положення знайшло своє відображення у КУпАП, за змістом ст. 7 якого ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 №1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Виходячи з практики застосування ЄСПЛ ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (зокрема рішення у справах «Раманаускас проти Литви» від 20.02.2018, «Баннікова проти Росії» від 04.11.2010, «Матановіч проти Хорватії» від 04.04.2017).

Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо:

були активні дії правоохоронних органів;

з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину;

злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

Таким чином, сама пропозиція інспектора відмовитись від проходження огляду, поряд з вимогою про проходження огляду на стан сп`яніння у відповідності до пункту 2.5. Правил дорожнього руху, свідчить про провокацію з боку працівників поліції, та подальша відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на переконання суду, у даному випадку не була пов`язана із бажанням останнього уникнути відповідальності, а пов`язана з діями працівників поліції, які, всупереч вимогам п. 9 Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, роз`яснювали ОСОБА_2 право самостійно пройти огляд лікаря нарколога та надати до суду результат огляду, яким можливо буде спростовано обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Оцінка доказів належить до дискреційних повноважень суду та здійснюється за його внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частиною 7 ст. 56 Закону №1402-VIII визначено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними складовими поняття «справедливий судовий розгляд» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Регнер проти Чеської Республіки» від 19.09.2017). Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні повинна бути надана розумна можливість представити свою справу в умовах, які не ставлять її в істотно невигідне становище порівняно з її опонентом або опонентами (рішення у справі «Андрєєва проти Латвії» від 18.02.2009).

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Вимога ясності закону прозвучала в рішенні Конституційного Суду України, в якому вперше згадувалась юридична визначеність (хоча ще не як принцип): «Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац другий пп. 5.4 п. 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 22.09.2005 №5-рп/2005).

Також, виходячи з принципу верховенства права, враховуючи існуючу неузгодженість діючого законодавства, суди при розгляді справ повинні керуватися положеннями ст. 129 Конституції України, якою визначені основні засади судочинства, оскільки норми Конституції є нормами прямої дії, а також практикою ЄСПЛ, відповідно до якої вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи (рішення ЄСПЛ «Щокін проти України»).

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними із засад судочинства, визначених статтею 129 Конституції України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.04.2012 №9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу) зазначено, що «гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їхніх правах і свободах означає «необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод».

Згідно зі ст. 9 Закону №1402-VIII правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

У постанові від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 Верховний Суд наголосив, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний».

Реалізуючи принципи змагальності та рівності сторін, ОСОБА_2 скористався правом, роз`ясненим працівниками поліції, самостійно звернутись до закладу охорони здоров`я, якому надається право в місті Києві на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ», і, слідуючи роз`ясненням працівників поліції, звернувся до вказаного медичного закладу для проходження огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та пройшов такий огляд, на підтвердження чого надав суду висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.10.2024 №005081.

Згідно з наказом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради від 10.01.2022 №12 «Про організацію проведення у місті Києві оглядів водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння» Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» визначена єдиним закладом охорони здоров`я, якому надається право в місті Києві на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З метою підтвердження чи спростування доводів ОСОБА_2 про проходження в порядку самозвернення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у медичному закладі «Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», про що в судовому засіданні наголошував ОСОБА_2 , а також перевірки наданих особою, стосовно якої складено протокол доказів, судом було витребувано документи.

Відповідно до документів, наданих КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» на запит суду, 29.09.2024 о 13:30 було проведено огляд ОСОБА_2 на стан сп`яніння: алкогольного шляхом застосування спеціального технічного засобу Drager ALCOTEST 6820 прилад ARPK-0379, результат огляду ОСОБА_2 негативний (0,00 ‰) (п 18 акта огляду №005081), а також такий огляд ОСОБА_2 було проведено шляхом лабораторного дослідження біологічного середовища (сечі) методом газорідинної хроматографії (ГРХ), результат лабораторного дослідження (№1381С) негативний; а також наркотичного шляхом лабораторного дослідження біологічного середовища (сечі), що було відібрано у ОСОБА_2 29.09.2024 о 14:00, проведеного імунохроматографічним (ІХА) методом, результат лабораторного дослідження (№3774С) негативний.

Крім того, суду надано: витяг з Журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.09.2024 та акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, заповненого 29.09.2024 о 13:30 №005081, на підставі якого 05.10.2024 було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №005081.

Вищевказані документи суд визнає належними та допустимими доказами, оскільки останні сумніву у своїй достовірності у суду не викликають.

Вказані обставини хоча і суперечать вимогам ст. 266 КУпАП, оскільки такий огляд проводиться в присутності поліцейського, разом із тим, вказана ситуація виникла внаслідок неправильних та неправомірних дій працівників поліції (неналежне роз`яснення поліцейським ОСОБА_2 передбаченого законом порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідків відмови від проходження огляду, який відповідно до визначеного порядку має бути проведений за направленням працівника поліції та в його присутності), що не може слугувати підставою для визнання особи винною у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки лікарем-наркологом КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ» не було встановлено у водія стану сп`яніння, враховуючи, що дійсність проведення такого огляду було підтверджено документами, наданими вказаним медичним закладом на запит суду.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення. Дії працівників патрульної поліції, встановлені у цій справі, є неприпустимими для представника влади, оскільки поліцейський відповідно до покладених на нього завдань, згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» повинен першочергово здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, а не провокувати на вчинення правопорушення.

З огляду на встановлені обставини, є очевидним, що без зазначених дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було б вчинено, тобто мало місце схиляння ОСОБА_2 до відмови від проходження огляду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» від 30.05.2013 та «Карелін проти Росії» від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, за обставин встановлення невідповідності в діях поліцейських вимог нормативно-правових актів, що регулюють процедуру проходження огляду водіями на стан сп`яніння, а сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в інкримінованому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена винуватість прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що надані медичним закладом «Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» докази на спростування перебування ОСОБА_2 у стані сп`яніння свідчать про наявність підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП, а тому провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись пунктом 1 ст. 247, статтями 283-285 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 29.09.2024 серії ААД №525755 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва.

Суддя А.В. Касьян