Справа № 364/504/25
Провадження № 3/364/256/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л. А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов 03.06.2025 від Батальйону № 2 Полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі Батальйону № 2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП) з протоколом про адміністративне правопорушення від 25.05.2025 серії ЕПР 1 № 340866 щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює оператором на меблевій фабриці,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 25.05.2025 о 00:41 на вул. Коцюбинського, 60, у селищі Володарка Білоцерківського району Київської області керував транспортним засобом марки «Сітроен Берлінго» («Citroen Berlingo»), державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, повторно протягом року. При цьому 06.01.2025 постановою Бердичівського РУП ГУНП в Житомирській області серії ББА № 314433 ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. Своїми діями порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами, далі Правила дорожнього руху).

У судовому засіданні, призначеному на 18.06.2025 та відкладеному на 30.06.2025 за клопотанням ОСОБА_1 для отримання правової допомоги, останній вину не визнав.

Прокурор, залучений до справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 08.03.2018 у справі «Михайлов проти України», від 06.10.2022 у справі «Бантиш проти України», від 06.10.2022 у справі «Пушкарьов проти України», щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, та враховуючи повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, не з`явився.

Заслухавши особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та дослідивши відомості, викладені в протоколі і доданих до нього матеріалах, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 КУпАП), вирішуючи справу, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Статтею 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Названа стаття встановлює відповідальність за декілька правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортним засобом без відповідних документів. Так, зокрема, частина п`ята цієї статті передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

На обґрунтування кваліфікації адміністративного правопорушення до зазначеного вище протоколу, складеного відносно ОСОБА_1 , додано довідку (а.с. 3) та витяг з адмінпрактики № 742275 (а.с. 4), згідно з якими 06.01.2025 постановою Бердичівського РУП ГУНП в Житомирській області серії ББА № 314433 ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн., але надати цю постанову про притягнення його до відповідальності не мають можливості, оскільки вона винесена іншим підрозділом.

Проте названі докази не свідчить про повторність вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушення за статтею 126 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, а саме: відомостей про виконання ним накладеного адміністративного стягнення за частиною другою статті 126 КУпАП, а також про судові рішення за результатами оскарження згаданої вище постанови серії ББА № 314433 за частиною другою статті 126 КУпАП.

Відтак, зазначені докази не можна визнати належними, допустимими і достатніми, які б узгоджувались із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» та які б свідчили про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

Так, за змістом статті 35 КУпАП повторним визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

За визначенням пункту 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (зі змінами, далі Інструкція № 1395) повторність правопорушення це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

З наведеного слідує, що для наявності такої кваліфікуючої ознаки, визначеної частиною п`ятою статті 126 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, особу вже має бути піддано адміністративному стягнення за вчинення однорідного правопорушення (у даному випадку адміністративного правопорушення, передбаченого частиною статті 126 КУпАП).

Відповідно до статті 289 КУпАП на постанову по справі про адміністративне правопорушення протягом десяти днів з дня винесення постанови може бути подано скаргу, а згідно частиною першою статті 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Отже, повторність вчинення правопорушення має бути перевірено та доведено особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки частина друга статті 251 КУпАП передбачає, що обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Як наголошувалося в рішеннях, зокрема, Київського апеляційного суду, рішення якого в даній категорії справ є остаточними, повторність вчинення протягом року аналогічного правопорушення повинна безумовно підтверджуватися безпосередньо самою постановою про накладення адміністративного стягнення, яка має бути завіреною належним чином, зокрема, повинна бути належним чином засвідчена та містити інформацію про набрання чинності, а також суду повинна бути надана інформація, що вказана постанова не оскаржувалась чи навпаки (зокрема, постанова Київського апеляційного суду від 28.01.2025 у справі № 761/33348/24).

За визначенням статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, насамперед, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 204/2352/16-а).

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина друга статті 251 КУпАП).

Саме протокол про адміністративне правопорушення (а не довідка чи будь-який інший документ) за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Суд, що розглядає справу, не має повноважень уточнювати чи редагувати фабулу правопорушення, викладену уповноваженими особами у протоколі (зокрема, постанова Київського апеляційного суду від 12.04.2021 у справі № 752/23552/20).

Також судами вищих інстанцій неодноразово зверталася увага на те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, тому як і у кримінальному провадженні суд у справах про адміністративні правопорушення повинен бути неупередженим і безстороннім, а відтак не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, а судовий розгляд повинен провадитися виключно в межах обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Недотримання таких засад означатиме неминуче перебирання судом на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що в свою чергу є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», заява № 16347/02, від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії», заява № 36673/04, від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії», заява № 926/08, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», постанови Київського апеляційного суду від 24.12.2019 у справі № 761/26744/19, від 23.09.2019 у справі № 753/9705/19 та інші, які є остаточними в подібній категорії справ).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Отже, провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом виключно в межах пред`явленого обвинувачення, що викладено у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення, а суд не може змінювати формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, відшукувати докази винуватості особи. Недотримання цих засад означатиме перебирання судом на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що в свою чергу є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований, зокрема, у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Отже, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Згідно з гарантіями статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачяться на її користь.

Елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості (рішення Конституційного Суду України від 26.02.2019 у № 1-р/2019).

Ці конституційні гарантії підлягають застосуванню й в справах про адміністративні правопорушення, на що наголошувалося в рішеннях судів вищих інстанцій, а також у рішеннях Конституційного Суду України (зокрема від 22.12.2010 № 23-рп/2010).

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Зважаючи на усе наведене вище та відсутність у матеріалах справи постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (належно завіреної копії такої постанови) з інформацію про набрання чинності цієї постановою та щодо її оскарження, тому суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись частиною п`ятою статті 126 КУпАП, а також статтями 247, 254, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Копії цієї постанови суду надіслати ОСОБА_1 , прокуророві та до Батальйону № 2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП до відома.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначеного десятиденного строку, встановленого для її оскарження.

Суддя Л. А. Макаренко

Постанова набрала законної сили з "_____"_________ 202____ року.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.