Провадження №: 3/336/2854/2025
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 липня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Людмила Василівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого стрільця-оператора 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягався, -

за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

01 травня 2025 року командир військової частини НОМЕР_2 подав до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

З протоколу А7235 № 9 про військове адміністративне правопорушення від 24 квітня 2025 року, який складено командиром військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_2 слідує, що старший солдат ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу за призовом по мобілізації на посаді старшого стрільця- оператора 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , в супереч вимогам статей 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, в умовах особливого періоду (воєнний стан), 27.02.2025 року, знаходячись за місцем тимчасового розташування особового складу військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , не маючи поважних причин, відмовився від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 №106/362дск від 27.02.2025 року щодо зайняття та відновлення бойових позицій в складі групи військової частини для недопущення просування противника в глибину оборони бригади. Вказаним правопорушенням старший солдат ОСОБА_1 створив умови для погіршення стану військової дисципліни, а також негативно вплинув на морально- психологічний стан серед особового складу, бойову готовність підрозділу, тим самим недбало поставився до виконання обов`язків військової служби, що підтверджується показами свідків та особистими показами військовослужбовця, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Як докази вини ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 251 КУпАП до протоколу додані: письмові пояснення ОСОБА_1 та результати службового розслідування.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Судом здійснювались всі можливі заходи для забезпечення явки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в судове засідання.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідно до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Диспозиція частини 2 статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до статті 172-13 КУпАП).

Доказів того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який обіймає постійно чи тимчасово посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконує такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування матеріали справи не містять.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Нормами статті 278 КУпАП на орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, у тому числі суд першої інстанції, покладений обов`язок на стадії підготовки справи для розгляду перевірити питання, перелічені у цьому законі. Одне з таких питань це питання правильності складання протоколу та інших матеріалів справи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, з урахуванням положення частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За змістом ст. 172-15 КУпАП ця норма закону є бланкетною, тобто при притягнені особи до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути наведені не тільки найменування норм правових актів у тому числі відомчих, а й їхній зміст щодо кола посадових обов`язків (повноважень), у порушенні яких обвинувачується особа.

Цих вимог закону уповноважена особа на складання протоколу не виконала.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказів про коло посадових обов`язків ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 останній пояснив, що він перебував на посаді стрільця-оператора 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 з 04.04.2024 року.

27.02.2025 року приблизно о 17:00 год йому в приміщенні тимчасового розташування особового складу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 тимчасово-виконуючим обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_3 майором ОСОБА_3 було доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 №106/362дек від 27.02.2025 року щодо зайняття та відновлення бойових позицій в складі групи військової частини для недопущення просування противника в глибину оборони бригади.

Зміст зазначеного бойового розпорядження ним був зрозумілий в контексті того, що командування вимагало від нього видвинутися в складі інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 в зону ведення бойових дій в межах батальйонного району оборони військової частини НОМЕР_2 для відновлення втраченої позиції ВОП «КЛІНУ» після того як група військовослужбовців розвідвзводу військової частини НОМЕР_2 виконає розвідку та зайде на цю позицію.

Знаючи про те, що дійсна бойова обстановка на позиції ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не відповідає змісту поставлених завдань бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 №106/362дск від 27.02.2025 року, зокрема маршрут пересування до позиції знаходився під щільним вогнем противника (постійні вогневі обстріли, атаки РРУ-дронів), та позиція ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » була залишена військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 що не давало змоги розраховувати на прикриття під час пересування, він розумів що його виконати неможливо, через що відмовився від його виконання.

Відповідно до матеріалів службового розслідування прийнято рішення скласти на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, оскільки вбачаються ознаки правопорушення за ст. 172-15 КУпАП.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_1 полягає в тому, що він проходячи військову службу за призовом по мобілізації на посаді старшого стрільця- оператора 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , 27.02.2025 року, знаходячись за місцем тимчасового розташування особового складу військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , не маючи поважних причин, відмовився від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 №106/362дск від 27.02.2025 року щодо зайняття та відновлення бойових позицій в складі групи військової частини для недопущення просування противника в глибину оборони бригади.

Так, ОСОБА_1 відмовився від виконання бойового розпорядження командира військової частини, що не охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Суд, будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також, суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно з частиною 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про закриття провадження виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що уповноваженою особою не розкрита суть адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 172-15 ч. 2, 245, ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-15 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Л.В. Петренко

Постанова набрала законної сили "___"_____________ 20___рік

Дата видачі постанови "___"_____________ 20___рік