Провадження № 33/801/663/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Курбатова І. Л.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У скарзі зазначає, що суд не звернув увагу на той факт, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, до того ж від проходження огляду у встановленому законом порядку він не відмовився. Суд зазначив, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, але сам факт керування транспортним засобом не підтверджений. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення він не визнає, оскільки 21 липня 2024 року автомобілем він не керував, а знаходився на заправці біля автомобіля. У протоколі зазначено, що він керував автомобілем 20 липня 2024 року о 23 год. 00 хв., тоді як відеозапис розпочинається о 23 год. 28 хв., що свідчить про розбіжності у протоколі. У нього не було жодних ознак алкогольного сп`яніння.

Також ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що вперше він подав апеляційну скаргу в межах визначеного законом строку через свою електронну пошту, так як раніше користувався нею для листування з Вінницьким міським судом Вінницької області. Проте, 14 травня 2025 року на його електронну скриньку надійшов супровідний лист з інформацією про повернення його апеляційної скарги, причини повернення йому були невідомі. Як виявилося, 26 травня 2025 року Вінницький апеляційний суд виніс постанову про повернення його апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю в ній електронного підпису. Вказану постанову він отримав 10 червня 2025 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області винесено 01 травня 2025 року та згідно супровідного листа від 02 травня 2025 року направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.37-41).

11 травня 2025 року ОСОБА_1 на електронну пошту Вінницького міського суду Вінницької області надіслав апеляційну скаргу (зареєстровано 12 травня 2025 року) (а.с.43-48).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто, оскільки скарга подана на електронну пошту суду без електронного цифрового підпису (а.с.51).

Згідно супровідного листа від 26 травня 2025 року, апеляційну скаргу разом із вказаною постановою надіслано на адресу ОСОБА_1 (а.с.52).

ОСОБА_1 зазначає про те, що копію вказаної постанови апеляційного суду отримано ним 10 червня 2025 року, на підтвердження чого ним надано поштовий конверт (а.с.63-71).

Повторно апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 11 червня 2025 року разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.55-71).

Оскільки ОСОБА_1 вперше вчасно подав апеляційну скаргу, виправив недоліки апеляційної скарги і повторно її подав на наступний день після отримання копії постанови про повернення апеляційної скарги, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №709397, складеного 21 липня 2024 року інспектором взводу №2 роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП молодшим лейтенантом поліції Пликанчуком Я.С., 20 липня 2024 року о 23 год. 00 хв. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 107 В, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі лікарем наркологом, що підтверджується висновком медичного закладу №0745 від 21 липня 2024 року. Результат позитивний 0,91‰. Від керування водія відсторонено шляхом залишення транспортного засобу на місці зупинки. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

Відповідно до висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 липня 2024 року, заповненому лікарем КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВМР» ОСОБА_2 на підставі акту медичного огляду №0745, за результатами огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння - 0,91‰ (а.с.6).

У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУПАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та надав їм правову оцінку.

Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що він автомобілем не керував та знаходився біля нього на заправці.

Однак, вказана позиція ОСОБА_1 відхиляється апеляційним судом з наступних підстав.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт перебування її в стані алкогольного сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» від 23 грудня 2005 року № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №709397 від 21 липня 2025 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій, яким є ОСОБА_1 , керував транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив. Із протоколу слідує, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та його підписання.

Дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського апеляційним судом встановлено, що на ньому дійсно не зафіксовано факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а поліція була викликана за фактом дорожньо-транспортної пригоди. Натомість, у ході розмови з поліцейськими ОСОБА_1 позиціонував себе, як водій автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , про що свідчать його наступні висловлювання: «…я рухався зі сторони…», «…я здавав назад…», «…я їхав звідти, включивши аварійку…», «…під`їхав вперед…», «…забираю людей з весілля…». Крім того, на запитання поліцейського ОСОБА_3 : «Це ви були за кермом?» ОСОБА_1 відповів: «Так».

Суд першої інстанції також встановив і це не заперечувалося ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що останній жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом під час усієї розмови з працівниками поліції, навіть після проходження огляду на стан сп`яніння. Відносно ОСОБА_1 також була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто за ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що судом визнано його винуватим у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційним судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року у справі №127/24706/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року вказану постанову залишено без змін.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, в тому числі і відеозапис з нагрудних камер поліцейських, правильно відхилив вказану вище позицію ОСОБА_1 щодо не підтвердження факту керування ним транспортним засобом.

ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу, висновки суду першої інстанції щодо підтвердження факту керування ним транспортним засобом не спростував. Він взагалі не надає оцінки встановленим судом обставинам щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП -порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що мало місце у той же день та час, про які йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №709397 від 21 липня 2024 року.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд не повинен обмежуватися лише інформацією, викладеною в протоколі про адміністративне правопорушення, а повинен оцінити всі наявні у справі докази їх у сукупності, щоб встановити, чи є достатньо підстав для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що факт керування транспортним засобом може встановлюватись з різних джерел, які мають переконливо свідчити, що вказана особа здійснювала керування транспортним засобом і судовій оцінці підлягає вся подія, а не лише її частина з моменту приїзду працівників поліції.

Відтак, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, оскільки не відображає моменту зупинки транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено вище, він і не може містити такої інформації, оскільки поліцейські були викликані лише після того, як відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів.

З цих підстав відхиляються також доводи апеляційної скарги з приводу розбіжності зазначеного у протоколі часу керування транспортним засобом та часу початку відеозапису.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги, які стосуються виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, оскільки він на пропозицію поліцейського пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, який підтвердив факт його перебування в такому стані.

Висновки суду першої інстанції в цій частині ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало