ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/13786/25

Провадження № 3/947/2086/25

26.06.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

судді Прохорова П.А.,

за участю секретаря Гремалюк В.В.

захисників ОСОБА_1

Канікаєва Ю.О.

розглянувши у судовому засіданні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правлпорушень за ч. 4 ст. 130, ст.124 КУпАП, протоколи: ЕПР1 287996, ЕПР1 287939,

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 287939 зазначено, що 01.04.2025 року о 16.50 год. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, н/з НОМЕР_1 по вул. Краснова в м. Одесі, при виїзді з будинку № 7, не надав перевагу в русі автомобілю Nissan Versa, н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась по вул. Краснова, та скоїв зіткнення, при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.2 «Правил дорожнього руху» України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП

Крім того, згідно протоколу ЕПР1 287996 ОСОБА_2 вживав алкогольні напої після вищезазначеноїдорожньо-транспортної пригоди, та перебував у стані алкогольного сп`яніння згідно висновку на стан алкогольного спяніння КНП «ООМЦПЗ» ООР №000793 від 01.04.2025, чим порушив п.2.10.є ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні захисники Канікаєв Ю.О. та Зайцев М.С. посилаючись на доводи викладені у письмовому запереченні просили провадження по справі закрити на підставі п1. ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу злочину, зазначивши, що будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджували б, що ОСОБА_2 керував автомобілем 01.04.2025 року матеріали справи не містять. Пояснили суду, що за кермом перебувала дружина ОСОБА_4 , про, що було повідомлено співробітникам поліції, однак не зважаючи на це поліцейські склали протокол на ОСОБА_2 .

Інший учасник ДТП, водій ОСОБА_3 пояснила суду, що на момент ДТП вона переживала сильні душевні хвилювання та їй здалося, що транспортним засобом керував ОСОБА_2 , оскільки він вийшов завтомобілю (чи саме з водійської двері або пасажирської вона стовідсотково стверджувати не може), та в подальшому саме він спілкувався із співробітниками поліції, та пропонував їй компенсувати завдану шкоду. Однак, вона не наполягає та тому, що керував саме він, можливо вона помилилася.

ОСОБА_4 будучи допитаною в судововму засіданні в якості свідка пояснила, що транспортний засіб під її керуванням потрапив у ДТП. Її чоловік ОСОБА_2 пішов врегульовувати питання з потерпілою та спілкуватися з поліцейськими, а вона через сильні хвилювання, шок та знервований стан викликаний ДТП, очікувала його машині, а потім вийшла з автомобілю придбати води. Під час складання протоколу вона та її чоловік повідомляли співробітникам поліції, що саме вона керувала транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 4 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі; вживання особою, яка керувала транспортним засобом, алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до положень п.2.10є ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу або всередині, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в стані сп`яніння, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Досліджений в судовому засіданні відеозапис з місця події містить підтвердження обставин спілкування між поліцейськими та ОСОБА_2 , який стоїть поряд з автомобілем. Під час спілкування ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4 неоднаразово повідомляють поліцейським, що транспортним засобом він не керував. Крім того, відеозапис не містить фіксування факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, який він заперечує, а отже можливість визнання останнього водієм.

Крім того, будучи допутаною в судовому засіданні дружина ОСОБА_2 . ОСОБА_4 в якості свідка та попереджена про кримніальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань підтвердила факт того, що саме вона перебувала за кермом вказаного транспортного засобу та скоїла ДТП.

Оскільки, дослідженими судом доказами не підтверджений і спростований факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 , останній не є учасником ДТП, а тому факт вживання алкогольних напоїв та його перебування у стані алкогольного сп`яніння, встановлений висновком лікаря нарколога, не утворює склад адміністративного правопорушення перетбаченого ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.130, п. 1 ч. 1 ст.247, 251, 252, 266, 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правлпорушень за ч. 4 ст. 130, ст.124 КУпАП закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову суду направити до Управління патрульної поліції в Одеській області для встановлення особи, винної у вчиненні ДТП та вирішення питання про складання відносно винної особи протоколу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з ухвалення постанови.

Суддя Прохоров П. А.