Справа № 462/4040/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О.Б., розглянувши матеріали справи, які надійшли з ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 184 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , будучи матір`ю малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виконала передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язки щодо виховання дітей, що проявилось у тому, що в 15.05.2025 року близько 12 год. 00 хв. за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено антисанітарні умови, бруд та неприємний запах, а також була в період з 28.04.2025 року по 15.05.2025 року з дітьми не проживала, їх життям не цікавилась, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП.

У суд ОСОБА_1 не з`явилась,хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак, положенням ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено вичерпний перелік категорій справ, коли присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 184 КУпАП, у зазначений виключний перелік не входить.

Суддя враховує, що ОСОБА_1 знала, що стосовно неї складено протокол про адміністративне правопорушення, була повідомлена про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, однак у судове засідання не з`явилась, до участі у справі захисника не залучила, пояснень по суті вчиненого правопорушення до суду не скерувала, а також відмовилась від підпису та надання пояснень під час складання протоколу, а тому, суд розцінює таку форму поведінки як небажання скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також свідомим затягуванням розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та уникнення адміністративної відповідальності.

Таким чином, у порядку ст. 268 КУпАП у зв`язку з наявністю достатніх даних про повідомлення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, суддя дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Разом з тим, ч. 2 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується у формі умислу.

Статтею 12 Закону України «Про освіту» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Дослідивши представлені матеріали справи, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 455328 від 15.05.2025 року, довідку про результати проведення перевірки (ІТС ІПНП № 10562 від 30.04.2025 року), даних ІТС «ІПНП АРМОР»від 30.04.2025 року, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 15.05.2025 року, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 суду не надано.

За таких обставин, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд вважає, що на неї має бути накладено стягнення у виді адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.40-1, 184, 283, 284 КУпАП, суд -

П о с т а н о в и В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 и в дохід держави 605,60 грн судового збору.

Роз`яснити, що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно ч. 2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.

Постанову може бути оскаржено протягом 10-ти днів до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова з дня винесення постанови.

Суддя: Постигач О.Б.