Справа № 344/6029/25
Провадження № 33/4808/406/25
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року, якою провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 287063 від 31.03.2025 року водій ОСОБА_1 31 березня 2025 року о 18 годині 00 хвилин по вулиці Південний Бульвар, 41 у місті Івано-Франківськ, керуючи транспортним засобом марки «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3.б, 13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 28.04.2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та безпідставною, а тому просить скасувати постанову судді та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про відсутність складу правопорушення.

Вважає, що своїми діями ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого і відбулося ДТП.

Просить дослідити опричний диск, що міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні від 26.05.2025 року потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Говзан М.М. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП. Вважали, що суд першої інстанції не надав належної оцінки сукупності доказів, які містяться в матеріалах провадження, неповно встановив фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди та прийшов до безпідставного висновку про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 . Просили надати їм час для проведення авто-технічної експертизи для належної оцінки обставин дорожньо-транспортної пригоди та визначення її причин, проведення перевірки дій учасників дорожньо-транспортної пригоди на їх відповідність вимогам ПДР України.

Разом з тим, в наступне судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Говзан М.М. не з`явилися, та подали заяву, в якій просили здійснити розгляд провадження без їх участі в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд враховує, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність учасників судового розгляду в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, будь-який учасник судового розгляду може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Враховуючи наведене апеляційний суд вважав, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Говзан М.М.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 висловив свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги та вважав, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо недоведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії правопорушення серії ЕПР1 №287063 від 31.03.2025 року, вбачається,що 31.03.2025 року о 18 год. в м. Івано-Франківськ, вул. Південний бульвар, 41, водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ Лексус д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з ТЗ Мазда д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок чого обидва ТЗ отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками, чим порушив п.13.1, 2.3.б ПДР, за що відповідальність передбачена ст.. 124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором 1 взводу 2 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Верхоляк Х.В., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності Абрамкіним О.І.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді Івано-Франківському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис.

У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші.

У ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія.

Про зміст протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, порушив вимоги пп. 2.3.б, 13.1, Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.03.2025 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Лексус» д.н.з. НОМЕР_3 , та транспортного засобу «Мазда» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідно до переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який долучено до схеми дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки Мазда, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , отримав пошкодження переднього бамперу, переднього лівого крила, лівого дзеркала, а автомобіль марки «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 отримав пошкодження ЛФП переднього бампера, правого переднього крила, правого дзеркала, правої передньої та задньої дверки.

Дані схеми дорожньо-транспортної пригоди та переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, повністю узгоджуються між собою в частині механізму дорожньо-транспортної пригоди.

Вищевказані документи підписані учасниками дорожньо-транспортної пригоди без зауважень.

Зі змісту пояснень ОСОБА_2 наданих працівникам поліції 31.03.2025 року (а.с. 3) вбачається, що він їхав по вул. Гурика у напрямку вул. Мазепи у м. Івано-Франківську. Здійснюючи зміщення на острівець безпеки, який знаходився ліворуч від його авто, він зіткнувся з автомобілем Лексус, д.н.з. НОМЕР_1 . Після зіткнення він одразу зупинив автомобіль та ввімкнув знак аварійки, після чого зателефонував до поліції.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи потерпілого ОСОБА_2 , не спростовують правильність висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та свідчать про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулась, коли водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Мазда, д.н.з. НОМЕР_2 , змінив напрямок руху під час виконання маневру , який полягав у зміщенні транспортного засобу ліворуч.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 4), відповідно до яких о 18 год. Він рухався по вул.. Гурика до вул. Мазепи. Оскільки утворився затор, на перехресті він планував повертати ліворуч, щоб об`їхати затор по острівці безпеки. Транспортний засіб Мазда рухався праворуч від нього та здійснив маневр ліворуч, а саме виїхав лівою стороною на острівець безпеки, внаслідок чого він зіткнувся із його автомобілем Лексус у момент, коли обидва транспортні засоби порівнялися. В результаті зіткнення його транспортний засіб отримав пошкодження з правої сторони, а саме: бампера, крила, дзеркала, передніх та задніх дверей.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтвердив правильність вищевказаних письмових пояснень та надав суду аналогічні пояснення.

Відеозаписом (Clip-0 )зафіксовано, як працівники поліції прибули на місце ДТП, також видно розташування транспортних засобів після ДТП, спілкуються із водіями, які на їх вимогу надають посвідчення водія та технічний паспорт на транспортні засоби. При цьому, ОСОБА_2 повідомив, що страхового полісу у нього нема, ОСОБА_1 надав діючий цивільно-правовий договір про страхування. Далі працівниця поліції у розмові по телефону повідомляє, зі слів водіїв вбачається, що ОСОБА_1 , який керував Lexus NX 250 рухався по розмітці 1.16.1, бо хотів об`їхати дорожній затор, який утворився через скупчення транспортних засобів, а водій транспортного засобу марки Mazda ОСОБА_2 також хотів здійснити аналогічні дії та почав виконувати маневр зміщення ліворуч і не подивився у дзеркало заднього виду, внаслідок чого відбулося ДТП.

Clip-1, водії надають свої письмові пояснення працівниці поліції, далі остання пояснює, що відносно обох водіїв будуть складені протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП, відносно водія ОСОБА_2 буде складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Посвідчення водіїв не вилучалися. Під час розмови про ремонт транспортних засобів, після ДТП, водій ОСОБА_2 повідомив, що також вважає себе винним у даній ДТП.

Clip-2, працівники поліції складають адміністративні матеріали: протоколи та схему місця ДТП, а далі ознайомлюють водія ОСОБА_2 ознайомлюють зі складеним відносно нього протоколом та постановою. Після цього , працівники поліції ознайомили ОСОБА_1 зі складеним відносно нього протоколом. Учасники дорожньо-транспортної пригоди отримали свої примірники протоколів. (а.с. 7)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом допустив порушення вимог п. 2.3 (б) та п. 13.1 Правил дорожнього руху .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно із п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно із п.13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги обставини, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що водієм ОСОБА_1 були допущені порушення вищевказаних вимог ПДР України.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що він вважає, що дії водія транспортного засобу марки «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.1.1, п.11.4 ПДР України, оскільки останній перетнув лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Разом з тим, вищевказані доводи не можуть бути перевірені судом апеляційної інстанції,оскільки явно виходять за межі обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає що суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв