КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/819/25

номер провадження: 33/824/3106/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Туровського Віталія Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Туровського Віталія Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Туровський В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя першої інстанції не мотивував чому не прийняв покази свідка ОСОБА_3 , який був допитаний у суді першої інстанції.

Вказує, що відеозапис починається з того, що автомобіль «Mitsubishi Montero», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , є припаркованим на узбіччі дороги, а ОСОБА_1 при цьому перебуває на вулиці, а не в середині автомобіля і між ним та поліцейським відбувається спілкування. Тобто на відео зафіксовано події не від самого їх початку.

Зазначає, що поліцейськими не було зібрано доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки він ним не керував, а лише перебував поряд з автомобілем, на якому приїхав в якості пасажира, що підтверджується як його показами, так і показами свідка.

Також вказує, що суддя першої інстанції не звернув уваги на вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України №14 та висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №463/1352/16-а, що призвело до порушення вимог ч.3 ст.62 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Туровського В.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо доказів, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме в тому, що останній, у порушення вимог пункту 2.5 ПДР, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується даними, які містять:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №183636 від 28 листопада 2024 року, яким встановлено, що 28 листопада 2024 року о 00 год 07 хв. в місті Києві по вул. Михайла Донця, 21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Montero», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора типу «Драгер» та у лікаря-нарколога у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1);

- розписка ОСОБА_4 , який підтвердив факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом «Mitsubishi Montero», д.н.з. НОМЕР_1 , о 00 год 40 хв. 28 листопада 2024 року (а.с.4);

- письмове направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 листопада 2024 року, з якого слідує, що за результатом огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя (а.с.5);

- відеозапис з нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, на яких зафіксовано наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та факт відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, що у своїй сукупності свідчить про порушення водієм пункту 2.5 ПДР (а.с.9).

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Апеляційний суд враховує, що вказані вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Також протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №183636 від 28 листопада 2024 року підписаний працівником поліції, який його склав, та ОСОБА_1 . Працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_1 права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції, ОСОБА_1 у вказаному протоколі не вказав.

Таким чином, висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо скасування постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року, суд апеляційної інстанції не встановив достатніх даних, які б дозволили спростувати належність, допустимість та достовірність доказів, наведених в оскаржуваній постанові, на підставі яких суддя першої інстанції обґрунтовував свої висновки про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського не містить факту руху та керування ОСОБА_1 автомобілем, а також те, що поліцейськими не здійснювалась безперервна відеозйомка з початку подій, які зафіксовані на відеозаписі, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Апеляційний суд враховує, що обставини фабули адміністративного правопорушення, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та норма інкримінованого ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, на якому достатньо повно відображені події, які відбувалися 28 листопада 2024 року за участю ОСОБА_1 .

Із вказаного відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського вбачається, що на запитання працівника поліції чи пройде ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння, він відповів, що не буде проходити, так як всі місцеві (00 год 11 хв. відеозапису). Також ОСОБА_1 повідомив що вживав алкоголь приблизно три години назад. На запитання працівника поліції щодо технічного паспорту на автомобіль ОСОБА_1 досить оперативно його надав, взявши його з автомобіля (00 год 14 хв. відеозапису). Надалі працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 було зупинено на підставі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з технічною несправністю транспортного засобу, а саме, не працює лампочка на підсвідці номерного знаку та на ньому встановлені сторонні предмети, яких не повинно бути, на що ОСОБА_1 підійшов до автомобіля і, застосовуючи фізичну силу, здійснив декілька ударів по автомобілю в зоні розташування підсвітки, а також зірвав з номерного знаку сторонні предмети (стяжки) (00 год 14 хв. відеозапису). Крім того працівник поліції повідомив, що наявні сліди можливої причетності автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, а саме, потертості, пошкодження лако-фарбового покриття, на що ОСОБА_1 відповів, що це не так, оскільки він пів року його ремонтував і що він ще не проїхав 200 кілометрів.

В подальшому працівник поліції повідомив, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння, а саме, почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, а також йому запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 запитав, а що як за нього поручиться ОСОБА_5 , який, зі слів ОСОБА_1 , є колегою працівників поліції. Потім ОСОБА_1 хотів знайти інших спільних знайомих з працівником поліції, що пропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (00 год 15 хв. відеозапису). На вказані пропозиції ОСОБА_1 працівник поліції знову запропонував йому пройти огляд, на що відповіді не отримав. На чергове запитання поліцейського щодо проходження огляду на місці або у лікаря нарколога ОСОБА_1 відповів, що йому не хотілось би проходити огляд (00 год 19 хв. відеозапису). Надалі ОСОБА_1 знову намагався знайти спільних знайомих, на що працівник поліції запитав, чи буде ОСОБА_1 проходити огляд, на що отримав відповідь, що він, ОСОБА_1 , як нормальна людина бажання не має, а на уточнююче запитання «тобто ви відмовляєтеся?», знову відповів «я ж сказав, що бажання не маю» (00 год 18 хв. відеозапису). В подальшому працівник поліції повідомив, що на ОСОБА_1 буде складено протокол за відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (00 год 19 хв. відеозапису).

Після складення матеріалів про адміністративне правопорушення, працівник поліції оголошував зміст протоколу, на що ОСОБА_1 лише виразив свою незгоду з наявними у нього ознаками сп`яніння, а саме, заперечував факт почервоніння обличчя. Також ОСОБА_1 запитав, за що його зупинили, на що отримав відповідь, що у автомобіля не підсвічувався номерний знак (00 год 46 хв. відеозапису).

Також суд апеляційної інстанції враховує, що положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18 грудня 2018 року №1026 (далі - Інструкція №1026) не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст.251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Тим більше, ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція №1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст.251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи.

Водночас, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи. Неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026, однак не може свідчити про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо. У будь-якому випадку неповнота відеозаписів та відсутність безперервної відеофіксації, на які посилається сторона захисту, не є тим істотним порушенням, що якось вплинуло на встановлення належності обставин і подій та їх учасників, співставлення їх з обставинами даної справи.

Таким чином з переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, повністю володів інформацією про автомобіль «Mitsubishi Montero», д.н.з. НОМЕР_1 , точно знав де знаходиться технічний паспорт на вказаний автомобіль. Крім того, коли працівник поліції вказав на технічні несправності автомобіля ОСОБА_1 намагався їх усунути із застосуванням сили, що свідчить про те, що саме він безпосередньо керував цим автомобілем, а не інша особа, на яку ОСОБА_1 вказав лише в суді першої інстанції.

Більше того, апеляційний суд враховує, що під час ознайомлення ОСОБА_1 зі складеним щодо нього протоколом про адміністративне правопорушення, він заперечував лише щодо ознак алкогольного сп`яніння та щодо причини зупинки. Проте він не заперечував того, що саме він керував автомобілем «Mitsubishi Montero», д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені вище обставини об`єктивно свідчать про те, що саме ОСОБА_1 виконував функцію водія автомобіля «Mitsubishi Montero», д.н.з. НОМЕР_1 .

Тому заперечення стороною захисту факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд сприймає критично, вважає їх маніпулятивними та спрямованими на бажання уникнути ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

З наведених підстав апеляційний суд відхиляє доводи захисника про те, що суддя першої інстанції не мотивував чому не прийняв покази свідка ОСОБА_3 .

При цьому апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції правильно критично оцінив покази свідка ОСОБА_3 , який був допитаний у суді першої інстанції, про те, що саме він був за кермом автомобіля «Mitsubishi Montero», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази присутності ОСОБА_3 на місці події, а також відсутні докази того, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції про те, що саме ОСОБА_3 , а не він, керував вказаним автомобілем.

Посилання захисника на те, що суддя першої інстанції не врахував того, що на початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомляв їм, що не він був за кермом, однак це не було зафіксовано на відеозаписі, не заслуговують на увагу, оскільки таких доказів стороною захисту суду не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що наведені вище докази у своїй сукупності підтверджують, що саме ОСОБА_6 був за кермом вказаного автомобіля та погоджувався з цим на місці події, різними способами намагався домовитися з працівниками поліції щодо не складання відносно нього протоколу, а в подальшому під час розгляду справи у суді першої інстанції він змінив свою позицію та заперечував факт керування автомобілем, що свідчить про його намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Що стосується посилання захисника на висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №463/1352/16-а, то апеляційний суд не приймає їх до уваги, оскільки у вказаній постанові Верховного Суду зроблено посилання на положення КАС України, проте вони застосовуються при вирішенні спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, які, зокрема, виникають у зв`язку з винесенням постанов у справах про адміністративні правопорушення іншими уповноваженими органами (посадовими особами), а не судом. КАС України не регулює провадження у справах про адміністративні правопорушення в судах.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у випадку незгоди з діями працівників поліції ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити їх дії у встановленому законом порядку.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, останнім не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги про скасування постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга адвоката Туровського В.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуадвоката Туровського Віталія Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов