Номер провадження: 33/813/866/25
Номер справи місцевого суду: 521/1188/25
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі секретаря судового засідання Хангельдян К.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2025, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Встановлено, що 15.01.2025 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Hyundai Sonata державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Б. Хмельницького, 21 в м. Одесі порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Skoda державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На дану постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї.

Доводи обґрунтовує тим, що перед початком руху свого автомобіля він переконався, що не буде заважати транспортним засобам, що знаходяться позаду його автомобіля.

Посилається на перевищення швидкості іншим учасником ДТП, зокрема це підтверджується характерними пошкодженнями на автомобілі ОСОБА_1 .

Зазначає, що при написані пояснень перебував у стані афекту від ДТП.

Просить постанову суду про накладення адміністративного стягнення та судового збору скасувати.

Згідно з ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи те, що інший учасник ДТП ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджено матеріалами справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вважаю, що розгляд апеляційної скарги має бути проведений без його участі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, прихожу до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм закону, оскільки в ній наведені положення матеріального та процесуального права, якими керувався суддя при її ухваленні, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП передбачена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Враховуючи, що стаття 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що зокрема було звернуто увагу і в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3. ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 10.1 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина водія ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №221303 від 15.01.2025, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями учасників ДТП.

З протоколу серії ЕПР1 №221303 від 15.01.2025 вбачається, що 15.01.2025 о 18:15 годині в м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 21, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Hyundai Sonata державний номерний знак НОМЕР_2 під часи зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Skoda державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмовані відсутні, чим порушив п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях зазначив, що виїжджав від двора де мешкає за адресою вул. Б. Хмельницького, 21, і хотів розвернутися в сторону вул. Запорізької. Не подивився, що позаду їде автомобіль, до перехрестя було метрів 5-7, і вдарив позаду їдучий автомобіль, так як не доїхав до перехрестя.

Згідно пояснень ОСОБА_2 , він рухаючись на автомобілі Skoda Fabia державний номерний знак НОМЕР_3 , в лівій крайній полосі по вул. Б. Хмельницького, 23, отримав удар в правий передній бік автомобіля, коли автомобіль Hyundai Sonata державний номерний знак НОМЕР_2 вирішив здійснити розворот із крайньої правої смуги перед перехрестям, перетнувши дві суцільні смуги.

Судом також досліджено схему ДТП, з якої вбачається розташування автомобілів, їх напрямок руху, місце зіткнення, а також наведено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП.

Зі схеми ДТП вбачається, що внаслідок ДТП транспортні засоби отримали пошкодження, а саме: Hyundai Sonata державний номерний знак НОМЕР_2 ліва передня та задня двері, задня частина крила; Skoda Fabia державний номерний знак НОМЕР_3 права фара, передній бампер, капот, праве переднє крило.

Отже, апеляційний суд, дослідивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, як у сукупності, так і окремо, з урахуванням всіх встановлених у справі фактичних обставин, вважає, що водій ОСОБА_1 перед виконанням зміни напрямку руху мав переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, з урахуванням дорожньої обстановки.

Зважаючи на фактичні обставини події ДТП, яка мала місце 15.01.2025, апеляційний суд доходить висновку щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки невиконання водієм вимог п. 10.1 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали у виді пошкодження транспортних засобів, оскільки останній мав можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, за умови, якщо б він переконався у тому, що його зміна напрямку руху буде безпечною і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а тому доводи ОСОБА_1 не спростовують його обов`язку виконання п. 10.1 Правил дорожнього руху.

Крім того, від учасників справи до суду не надходило та в судовому засіданні ними не заявлялось клопотань про призначення авто-технічної експертизи з метою встановлення швидкості руху транспортних засобів.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що у межах розгляду цієї справи, не надається правова (юридична) оцінка правомірності чи б то неправомірності дії водія транспортного засобу Skoda Fabia, під керуванням ОСОБА_2 , оскільки предметом судового розгляду у цій справі є відповідність дій ПДР України саме водія ОСОБА_1 та вказаний протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього.

Всі інші доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Відповідно до положень п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції зміні з виключенням з резолютивної частини судового рішення посилання суду на стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 грн.

Згідно із ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргуособи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постановусудді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання суду першої інстанції на стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов