Номер провадження: 33/813/1302/25
Номер справи місцевого суду: 494/419/25
Головуючий у першій інстанції Рябчун А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чередник К.А.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мевліда Дмитра Миколайовича на постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254788 від 23 лютого 2025 року, водій ОСОБА_1 23.02.2025 року о 22:21 год. в с. Новоселівка, Березівського району по вул. Новій, керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Алкотестера Драгер або проїхати на медичний огляд до лікарні водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законодавством порядку, чим порушив п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статтею 130 КУпАП.

Постановою судді Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та застосувано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Мевлід Дмитро Миколайович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою посилання на те, що зміст висуненого в оскаржуваній постанові обвинувачення ОСОБА_1 про керування ним транспортним засобом 23.02.2025 року о 22 год. 38 хв. з непристебнутою паскою безпеки суперечить відеозаписам зафіксованими співробітниками поліції на ПІВР, бо за відеозаписами ОСОБА_1 у вказаний день та час мав статус пішохода та транспортним засобом не керував. Посилання суду першої інстанції на розписку ОСОБА_2 від 23.02.2025 року, як на доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом, уваги не заслуговує, так як вказана розписка не містить вказівки на день та час керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а висновки суду що 23.02.2025 року авто ВАЗ 2109 д.н.3. НОМЕР_1 знаходилось під керуванням ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо долучених до протоколу письмових пояснень від імені ОСОБА_1 від 23.02.2025 року слід вказати що текст цих пояснень складено співробітниками поліції й викладені обставини не відповідають перебігу подій зафіксованих на ПІВР співробітниками поліції під час складання матеріалів відносно ОСОБА_1 .

Наразі ОСОБА_1 стверджує що підписи у вказаних поясненнях від його імені, які співробітники поліції вирішили використати в якості письмового доказу, ним не вчинялися. Разом з тим переглядом відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля незважаючи на твердження поліцейських, не вдалось чітко та беззаперечно ідентифікувати особу водія (чи ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 ), не кажучи вже про можливість встановити наявність чи відсутність пристебнення водія та пасажира ременем безпеки навіть при неодноразовому перегляді відеозапису та збільшення зображення у зв`язку із якістю самого відеозапису у темну пору доби. Відеозаписом лише зафіксовано рух транспортного засобу, з якого не зрозуміло і не очевидно наявність чи відсутність пристебнення водія та пасажира ременем безпеки, а вбачається зупинення автомобіля.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 13.06.2025 року на 11:00 год., ОСОБА_1 та його адвокат Мевлід Дмитро Миколайович в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення або про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не подавали.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких підстав, а також враховуючи, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, апеляційний суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.

Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.

Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254788 від 23 лютого 2025 року, водій ОСОБА_1 23.02.2025 року о 22:21 год. в с. Новоселівка, Березівського району по вул. Новій, керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Алкотестера Драгер або проїхати на медичний огляд до лікарні водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законодавством порядку, чим порушив п.2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статтею 130 КУпАП.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , які були відібрані працівником поліції, на місці події 23.02.2025 року, зазначено, що він близько 22:20 з ОСОБА_2 їхали на автомобілі ВАЗ 2109 д. н. з. НОМЕР_1 по с. Новоселівка з вул. Миру на вул.. Нова. Він перебував за кермом авто. Після зупинки працівниками поліції його автомобіля, він з ОСОБА_3 помінялись місцями, вона сіла за кермо, а він на заднє сидіння авто. Сьогодні випив два стакани пива. Проходити продув драгера на місці зупинки відмовляюсь, а також їхати в Березівську ЦРП відмовляюсь на проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до постанови про накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4136997 від 23.02.2025 року відносно ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено відповідне стягнення.

Згідно розписки ОСОБА_2 , вона зобов`язується не допускати ОСОБА_1 протягом 24 години до автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , отриманого від працівників поліції.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254788 від 23 лютого 2025 року, додано відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських, а також з відеореєстратора службового автомобіля поліцейських, дослідженням яких встановлено, що такі відеозаписи стосуються події, що мала місце 23.02.2025 року, за участі ОСОБА_1 . Відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції зафіксовано момент руху автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . З портативних відеореєстраторів поліцейських встановлено, що після зупинки автомобіля працівниками поліції, з водійського місця вийшла ОСОБА_2 , яка спочатку стверджувала що вона керувала транспортним засобом, а заднього сидіння автомобіля вийшов ОСОБА_1 . Проте, працівником поліції було відображено ОСОБА_1 відеозапис з відеореєстратора, як саме він їхав за кермом. В подальшому, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою пристрою Драгер або в медичному закладі, на що останній відмовився. Підтвердив, та в ході спілкування з працівниками поліції, не заперечував, що вживав алкогольні напої, зазначивши також в протоколі, що випив пива. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП, було роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відсторонено ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом.

При розгляді апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735).

Зокрема, положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Також, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Портативний відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.

Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 23.02.2025 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Фактично єдиним доводом апеляційної скарги, є заперечення щодо факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу ВАЗ 2109 д.н.3. НОМЕР_1 23.02.2025 року, та апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови про накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4136997 від 23.02.2025 року відносно ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено відповідне стягнення. Підставою накладення стягнення стало порушення п. 2.3 ПДР, керування автомобіля з непрестібнутим паском безпеки.

Як встановлено з відомостей ЄДРСР, рішенням Березівського районного суду Одеської області від 27 березня 2025 року, яке було залишено в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року по справі №494/492/25, у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Березівського РВП ГУНП в Одеській області молодшого лейтенанта поліції Костенка В.В., ГУНП в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовлено.

Як встановлено судовими рішеннями: «у березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області), інспектора Березівського РВП ГУНП в Одеській області молодшого лейтенанта поліції Костенка В.В. про скасування постанови серії ЕНА № 4136997 від 23 лютого 2025 року».

Також колегія суддів суду апеляційної інстанції, переглядаючи вказану справу, дійшла до таких висновків: «Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідач надав до суду першої інстанції відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля поліції та нагрудних камер працівників поліції, дослідивши які, суд встановив, що 23 лютого 2025 року працівниками поліції зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вказана обставина також підтверджена наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 , перебуваючи в автомобілі після зупинки, помінявся місцями з ОСОБА_3 , яка сіла на місце водія. Вказане підтверджується оглянутим відеозаписом та поясненнями інспектора Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 .

Таким чином, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач під час керування транспортним засобом був непристебнутий паском безпеки, відповідно, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП».

Враховуючи вищевикладене, судовими рішенням обох інстанцій підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також підтверджується матеріали даної справи, такими як з відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля поліцейських, який оглянутий апеляційним судом шляхом покадрового дослідження, внаслідок якого вбачається, що під час руху за кермом перебував саме ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Позиція скаржника , яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мевліда Дмитра Миколайовича - залишити без задоволення.

Постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 13 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений: 03072025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе