Справа № 444/1696/25
Провадження № 3/444/892/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Олещук М. М., з участю захисника особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 - Чернявської Г.П., розглянувши справу у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовква Львівської області про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Рава-Руської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_1 , не працює, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 28.12.1996 року Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,-

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

12.05.2025 року приблизно о 04 год. 00 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська», в межах Рава-Руської ОТГ, Львівського району, Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України на паспортний контроль ОСОБА_1 пред`явив паспорт громадянина Португальської Республіки для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В процесі прикордонного контролю було встановлено, що він є громадянином України, що підтверджує витяг з БД ДМСУ "Форма-1" на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Своїми діями вищевказаний громадянин порушив вимоги ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року №57, чим здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів, тобто вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, однак його захисник Чернявська Г.П. на адресу суду подала письмові пояснення в яких зазначила, що 12 травня 2025 року під час перетину державного кордону України в пункті пропуску «Рава Руська» інспектором прикордонної служби 2 категорії перекладачем 4 групи інспекторів прикордонного контролю ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 002834Е (далі протокол ЗхРУ № 002834Е) щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З доводами, викладеними у протоколі ЗхРУ № 002834Е, вони не погоджуються зважаючи на таке. ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , набув громадянство України у зв`язку з тим, що на момент свого народження проживав на території України. А саме, відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III) громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Після досягнення повноліття гр. ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) виїхав з України на постійне місце проживання до Португальської Республіки. У 2014 році гр. ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) добровільно набув громадянство Португальської Республіки шляхом подання відповідної заяви про набуття громадянства вказаної держави. Вказане підтверджується наявністю у нього паспорта громадянина Португальської Республіки для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданого 12.03.2024 р., дійсний до 12.03.2029 р. Чинне законодавство України не передбачає чіткої заборони подвійного громадянства. Так, подвійне (множинне) громадянство de jure в Україні не передбачене на законодавчому рівні, однак існує via facti (до прикладу, одночасне набуття дитиною за народженням громадянства України та громадянства іншої держави чи держав). Разом з тим наявність у повнолітньої особи подвійного громадянства може стати підставою для припинення громадянства України внаслідок його втрати через її активні дії, спрямовані на набуття громадянства іншої держави, що не є позбавленням громадянства України. Можливість змінити громадянство України гарантована чинним законодавством України (частина перша статті 25 Конституції України, пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 2235-ІІІ). Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 вересня 2024 року у справі № 990/163/23. Будучи громадянином Португальської Республіки, з 2014 року гр. ОСОБА_5 ( НОМЕР_4 ) використовував лише паспорт громадянина вказаної держави, зокрема й для перетину державного кордону України. А саме, у його паспорті громадянина Португальської Республіки для виїзду за кордон НОМЕР_3 містяться відмітки Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону України в кількості семи (7) разів: 1) на в`їзд - 01.05.2024 р., на виїзд з України - 07.05.2024 р.; 2) на в`їзд 07.05.2024 р., на виїзд - 20.05.2024 р.; 3) на в`їзд 04.07.2024 р., на виїзд - 07.07.2024 р.; 4) на в`їзд 13.09.2024 р., на виїзд - 16.09.2024 р.; 5) на в`їзд 27.10.2024 р., на виїзд - 03.11.2024 р.; 6) на в`їзд 21.12.2024 р., на виїзд - 01.01.2025 р.; 7) на в`їзд 07.05.2024 р., на виїзд - 20.05.2024 р. При цьому в жодному із перелічених вище випадків підрозділи та посадові особи Державної прикордонної служби України не вбачали порушень ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ) правил перетинання державного кордону України.

Як вбачається із протоколу ЗхРУ № 002834Е, гр. ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) пред`явив для перетину держаного кордону України паспорт громадянина Португальської Республіки, що кваліфіковано як спроба незаконного перетину державного кордону України за невідповідним документом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Так, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України. У зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі.

Таким чином, працівники прикордонної служби позбавленні можливості здійснити перевірку будь-якого іншого документу, який не був безпосередньо наданий особою при проходженні останнім паспортного контролю для посвідчення своєї особи.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 002834Е від 12.05.2025 року не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документи, за яким гр. ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) перетинав державний кордон, а саме паспорта громадянина Португальської Республіки для виїзду за кордон НОМЕР_3 , не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки фальшування, підробки чи містить недостовірні відомості про особу ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» та диспозиції ч. 1ст. 204-1 КУпАП.

З аналізу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, слідує, що відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає при перетинанні або спробі перетинання кордону особою без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України № 1710-VI від 05.11.2009 р. «Про прикордонний контроль» паспортний документ - виданий уповноваженими державними органами України чи OOH іншої держави або статутними організаціями документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.

Гр. ОСОБА_5 ( ОСОБА_4 ) при перетинанні Державного кордону України в пункті пропуску пред`явив власний, дійсний закордонний паспорт громадянина Португальської Республіки, який містив в собі усі необхідні реквізити і дані, при цьому доказів про те, що вказаний документ містив недостовірні відомості про особу в матеріалах справи відсутні.

Захисник вважає, що в справі відсутні належні докази, які б підтверджували наявність в діях гр. ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Крім того, при зазначених обставинах, складання відповідного протоколу відносно гр. ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ) та направлення його до суду, фактично є спробою працівників Державної прикордонної служби України, із використанням положень ст. 204-1 КУпАП, притягнути гр. ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ) до відповідальності за наявність у нього подвійного громадянства, хоча така відповідальність діючим законодавством України не передбачена.

У зв`язку з вищенаведеним, захисник Чернявська Г.П. просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення № 444/1696/25 y зв`язку з відсутністю у діях гр. ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

В судових засіданнях 19.06.2025 року, 03.07.2025 року адвокат Чернявська Г.П. підтримала подані нею письмові пояснення та просила суд закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП y зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Також під час розгляду справи адвокат Чернявська Г.П. зазначила, що ОСОБА_1 не є податковим резидентом України, вважає себе громадянином Португальської Республіки.

Судом також було здійснено виклик для надання пояснення інспектора прикордонного контролю ОСОБА_3 , однак інспектор в судове засідання 03.07.2025 року не прибула.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Статтею 12 вищевказаного Закону передбачено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю) тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Частина 1 статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 12.05.2025 року ЗхРУ №002834Е та в матеріалах справи зазначено, що 12.05.2025 року приблизно о 04 год. 00 хв., в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська» під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України на паспортний контроль ОСОБА_8 пред`явив паспорт громадянина Португальської Республіки для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В процесі прикордонного контролю було встановлено, що він є громадянином України, що підтверджує витяг з БД ДМСУ "Форма-1" на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

ОСОБА_1 є громадянином України, що стверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон №2235-III), громадянство України це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави.

Статтею 2 Закону №2235-III передбачено принципи законодавства України про громадянство, зокрема єдиного громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Тобто, в даному випадку у разі наміру перетнути та перетинання державного кордону України громадянином України, яким є ОСОБА_1 , він повинен виконати обов`язки, передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII. Так, статтями 2, 3 цього Закону передбачено, що документом, який дає право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України (а не іншої держави) для виїзду за кордон; перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону; правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Отже, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст.3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язанні керуватись правовою нормою п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в ч.1 ст.3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Отже, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав передбачає адміністративну відповідальність за ст.204-1 КУпАП.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави та факт перетинання громадянином України державного кордону України по паспортному документу громадянина іноземної держави, кваліфікується як спроба незаконного перетинання або здійснення незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів, так як даний документ не може вважитися відповідним, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Незважаючи те що ОСОБА_1 своєї провини не визнав, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, стверджується зібраними доказами, які знаходяться в матеріалах справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 002834Е від 12.05.2025 року;

- рапортом інспектора державної прикордонної служби України від 12.05.2025 року;

-копією Форми 1 ДМС на ім`я паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 28.12.1996 року Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_5 дата видачі 04.11.2016 року дійсний 04.11.2026 року;

- копією паспорта громадянина Португальської Республіки для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В даному випадку ОСОБА_1 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортний контроль відповідні документи, що дають право на виїзд з України саме громадянину України, що і ставиться останньому у провину.

Доводи особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 щодо заперечення вини у вчиненні вищевказаного правопорушення, суд розцінює, як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене під час перетинання державного кордону України. Вказані доводи спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами, які є логічними та послідовними.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП правильно, так як він вчинив незаконну спробу перетинання державного кордону України без відповідних документів.

Призначаючи вид та міру стягнення правопорушника, враховую характер скоєного правопорушення, дані про особу правопорушника, який до адміністративної відповідальності притягається вперше.

Обставин, які б обтяжували або помякшували відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Санкція ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу або адміністративний арешт.

З врахуванням наведеного, місця, способу вчинення правопорушення, відношення правопорушника до вчиненого ним правопорушення, приходжу до переконання, що до правопорушника належить застосувати адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою він притягається до адміністративної відповідальності, а саме, у виді штрафу.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір з останніми змінами та доповненнями, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" становить 3028, 00 грн., а тому з правопорушника в користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 40-1, ч.1 ст.204-1, 283, 284, 287, 294, 307, 308, 310 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 28.12.1996 року Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) - 605 /шістсот п'ять/ грн. 60 коп. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у цей строк, постанова про накладення штрафу надсилається до виконання органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Строк виконання постанови протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постановою законної сили.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя: Олещук М. М.