Справа № 738/2397/24 Головуючий у 1 інстанції Волошина Н. В.
Провадження № 33/4823/546/25
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Оседача М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Кінебаса О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 09 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча по АДРЕСА_1 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 12 жовтня 2024 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_1 по вул. Гетьмана Мазепи (Суворова), 4, в м. Мена, Корюківського району, Чернігівської області, керувала автомобілем марки Lexus д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовилась, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат Кінебас О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі за відсутністю в діях останньої складу даного адміністративного правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та у подальшому, після її самостійного прибуття до закладу охорони здоров`я, огляд не був проведений з причин, які жодним чином від неї не залежали. Акцентує увагу на тому, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені права ОСОБА_1 , оскільки розгляд справи було здійснено без її участі, що позбавило останню можливості надати свої пояснення з приводу даних обставин події.

Окрім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду із зазначенням поважності причин його пропуску.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити апелянту строк на звернення до суду.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі-Інструкція), затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№148652 від 12.10.2024 року, ОСОБА_1 12 жовтня 2024 року о 00 год. 30 хв., по вул. Гетьмана Мазепи (Суворова), 4, в м. Мена, Корюківського району, Чернігівської області, керувала автомобілем марки Lexus д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовилась, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху (а.с.3).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозаписи працівників поліції на яких зафіксовано розвиток подій, що передували складенню протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Як слідує із переглянутих апеляційним судом відеозаписів, працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушенням комендантської години. У подальшому, під час спілкування з останньою, працівник поліції виявив у неї ознаку алкогольного сп`яніння, при цьому озвучив її та було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або у закладі охорони здоров`я, однак остання категорично відмовилась.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, спростовуються даними відеозаписами, з яких чітко вбачається, що остання затягувала час, висловлюючи різні версії, вказувала, що не відмовляється від огляду, однак не вчиняє жодних дій, спрямованих на проходження даного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що вірно розцінено як відмова від проведення огляду.

Також, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі її відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і у закладі охорони здоров`я, відносно неї буде складено адмінпротокол за ст. 130 КУпАП, на що остання відповіла, що їй все зрозуміло та відмовилась від проходження огляду, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_1 було складено адмінматеріали саме за її відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремим складом адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому результат її самостійного звернення до закладу охорони здоров`я не мав би ніякого відношення до інкримінованого їй адмінправопорушення, на що безпосередньо звертає увагу апелянт.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виконання вимог поліцейського пройти огляд є обов`язком водія, який після проведення огляду та у разі незгоди з вимогами пройти такий огляд мав усі підстави оскаржити дії поліцейського у визначеному Законом порядку.

На думку суду апеляційної інстанції, саме усвідомлення водієм ОСОБА_1 можливого виявлення стану алкогольного сп`яніння в разі продуття приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, від продуття якого вона відмовилась, а також її відмова від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, і зумовило таку її поведінку.

При цьому, факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння було зафіксовано на технічний носій, що узгоджується із положеннями ст.266 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо неї, ОСОБА_1 та її захисник не зазначали, із заявами про неправильність дій чи порушення її прав та складання протоколу до компетентних органів не звертались і матеріали справи таких не містять.

Посилання апелянта на порушення прав ОСОБА_1 , через розгляд справи у відсутності останньої, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, так як статтею 268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить.

Крім того, місцевий суд неодноразово відкладав розгляд справи, на іншу дату, та враховуючи, що 09 травня 2025 року у судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась і, знов ж таки, подала клопотання про відкладення розгляду справи, та беручи до уваги, що дана справа перебувала у провадженні місцевого суду з жовтня 2024 року, що свідчить про затягування судового розгляду, прийшов до правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки судом були вчинені всі необхідні дії щодо розгляду справи безпосередньо за участю ОСОБА_1 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Більш того, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , бути присутньою під час розгляду справи в суді було поновлене апеляційним судом, останню було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію захисника слід розцінювати, як намагання його підзахисною уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона, керуючи транспортним засобом, відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, її особи, ступеня вини та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику адвокату Кінебасу О.М. строк на апеляційне оскарження постанови Менського районного суду Чернігівської області від 09 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника адвоката Кінебаса О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 09 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач