ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1565/25 Справа № 199/3873/25 Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

за участю захисника адвоката Морозова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника адвоката Морозова В.Ю., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, військовослужбовця, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції місцем проживання зазначена адреса: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., -

в с т а н о в и л а :

постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськавід 02 травня 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 821187 від 15.03.2025 слідує, що «15.03.2025 року приблизно о 09-50 годині, за адресою: автошлях Е50, блокпост біля села Карпянка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21154 з номерним знаком НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: стійкий запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння пальців рук. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та у медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову захисник адвокат Морозов В.Ю., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що не зважаючи на те, що було подано клопотання про виклик поліцейського, суд проігнорував дану заяву, тобто порушено право особи на повний та всебічний розгляд справи.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівники поліції зазначають порушення вимог п. 2.5 ПДР України, ОСОБА_1 багато разів зазначав, що не перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не керував транспортним засобом в стані сп`яніння. Працівники поліції здійснювали щодо ОСОБА_1 психологічний тиск, внаслідок якого його було дискредитовано.

Звертає увагу суду на те, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься належного відеодоказу ознак алкогольного сп`яніння, та не вбачається факт керування транспортним засобом, які надали б можливість зробити висновок того, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Наголошує, що в матеріалах справи не міститься належного фрагменту відеозапису саме керуванням автомобілем. На відеозаписі наданому поліцейськими до суду, наявна лише розмова поліцейських з ОСОБА_1 , де відображено його абсолютно адекватну поведінку, чітку річ та стійку ходьбу.

Вказує, що суддею проігноровано те, що в порушення вимог Інструкції, поліцейські під час складання протоколу не роз`яснювали права та порядок проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що у разі відсутності в оскаржуваній поставної по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, поліцейськими не залучено свідків. В матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер працівників поліції щодо події яка сталася.

Звертає увагу, що працівники поліції не вилучали посвідчення водія та не надавали тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, не відсторонювали ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. Захист прав та інтересів останнього, у судовому засіданні, здійснює професійний адвокат Морозов В.Ю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю його захисника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, не встановлено обставин справи, в оскаржуваному рішенні, а лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення. В своїй мотивувальній частині, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, які безпосередньо встановлені судом, а обставини викладені лише відповідно до протоколу.

Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, в наявності. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки.

З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , апеляційним досліджені матеріали надані на підтвердження вини останнього, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 821187 від 15.03.2025 року, де викладені обставини скоєння правопорушником ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП;

- направлення ОСОБА_1 на проходження огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відносно ОСОБА_1 ;

- постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення;

- відеозапис з нагрудних камер патрульних поліцейських, відповідно до якого ОСОБА_1 на запитання поліцейського зазначив свої прізвище, власне ім`я та по батькові, зазначив марку та д.н.з. автомобіля, яким керував. Потім, працівник поліції питає чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, на що останній зазначив, що вживав вчора ввечері. Поліцейським запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 відмовився, поліцейський запропонував пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 також відмовився, в наслідок чого, працівник поліції повідомив, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення та роз`яснив відповідні права.

Дослідивши вказані докази, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Отже, вимозі поліцейського до водія щодо проходження огляду на стан сп`яніння, обов`язково передує виявлення у водія ознак сп`яніння. Відповідно до відеозапису, працівником патрульної поліції не наголошено жодної ознаки алкогольного сп`яніння, щоб слугувало підставою для вимоги проходження огляду.

Так, відповідно до відеозапису поліцейських, після зазначення ОСОБА_1 яким транспортним засобом він керував, поліцейський без зазначення будь-яких підстав та сумнівів запитав у ОСОБА_1 , и вживав він щось, та після надання відповіді, поліцейський одразу запропонував пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та потім у медичному закладі, на обидва запитання ОСОБА_1 відповів відмовами.

В даному випадку, поліцейським не наголошено підстави, за якими він вважає, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння, зокрема ознаки алкогольного сп`яніння, що передбачено відповідною Інструкцією.

Відповідно до п.п. 3-4 Розділу І наведеної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Разом з цим, в протоколі про адміністративне правопорушення формально зазначені ознаки алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння пальців рук, однак жодна з них не наголошена ОСОБА_1 , як підстава для пропонування пройти огляд на стан сп`яніння. Поліцейським взагалі не висловлено сумнів або підозру перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, відповідно до відеозапису, ОСОБА_1 весь час спілкування із поліцейським стоїть та не рухається, отже на відеозаписі не зафіксовано ймовірного встановлення ознак алкогольного сп`яніння, зокрема тремтіння пальців рук.

Наведені обставини вказують на грубе порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння та відсутність правових підстав для висування вимоги у проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Отже, апеляційним судом встановлено порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Поміж іншим, апеляційним судом встановлено, що як на доказ вини до протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозапис поліцейського, який складається з одного файлу гарникМР4, при відтворені якого, не міститься жодної назви, дати, часу та інших властивостей притаманних тим, які відображаються при записі на боді-камеру поліцейських.

Дослідивши вказані докази, апеляційний суд зазначає, шо статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування проводилось не на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, не за допомогою спеціальних технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. Вказаний запис не містить будь-яких ознак, які відповідають критеріям спеціального технічного засобу, в розумінні вимог ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», зокрема на вказаному записі не міститься відповідного реєстраційного номеру, прізвища посадової особи, яка використовує пристрій або інших визначальних характеристик.

Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу II Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Відповідно до п.4 Розділу ІІ вказаної Інструкції 4. під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Апеляційний суд наголошує, що діючий Закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони або інші фіксуючі пристрої. Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.

Таким чином, зроблений працівниками поліції відеозапис з невідомого пристрою не може бути належним доказом у справі про притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

На підставі викладеного, апеляційний суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому технічний запис, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є недопустимим доказом.

Інших доказів наявності складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

За наведених вище обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).

З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , заслуговують на увагу.

За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю з підстав, визначених п.1ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката Морозова В.Ю., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськавід 02 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА