ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1788/25 Справа № 202/3575/25 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Садиленка Олексія Леонідовича, в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпра від 29 травня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124, частиною 4 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

захисника Садиленка О. Л.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпра від 29 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривен; за ч. 4 ст. 130 КУпАПу виді штрафу у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у вигляді штрафу у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 26.03.2025 року о 16.45 годин у м. Дніпро, вул. Бердянська, 5, керував автомобілем Hyundai Getz н/з НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не переконався що це буде безпечно і не створить небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб Toyota Rav4 н/з НОМЕР_2 , який був припаркований водієм ОСОБА_2 . В результаті ДТП авто отримало механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Далі, ОСОБА_1 , після скоєння ДТП за його участю вживав алкоголь. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події у встановленому законом порядку відмовився, водія було усунено від керування. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10є, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 124, ч.4 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із такою постановою судді в частині визнання ОСОБА_1 винним та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, захисник Садиленко О. Л. подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування в цій частині та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Також просить поновити строк апеляційного оскарження.

В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження вказує, що повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, тому має право на поновлення пропущеного строку.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на відсутність доказів його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, вважає, що у цій частині постанову суду незаконною та такою, що винесена всупереч фактичним обставин справи.

Щодо фактичних обставин зазначає, що ОСОБА_1 перепарковував автомобіль Hyundai, який належить його знайомому. Вже на стоянці, коли запаркував автомобіль, вжив деяку кількість спиртних напоїв. Через деякий час після цього йому від власника автомобіля Toyota стало відомо, що він, виконуючи розворот біля будику зачепив авто потерпілого. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_1 знав, що він скоїв ДТП. Правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає вину у формі прямого умислу, при цьому ОСОБА_1 не мав жодного наміру його вчиняти. Якби йому було відомо, що він вчинив ДТП, він би не залишив місце його вчинення та не вживав би алкоголь.

На підставі викладеного вважає, що оскільки доказами по справі не доведено обізнаність ОСОБА_1 про вчинення ДТП за його участю, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 130 КУпАП є недоведеною, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасування, а справа відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Захисник Садиленко О. Л. в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином та не заперечував провести апеляційний розгляд за його відсутності та за участю захисника.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Захисник підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Розглянувши клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд зважає на те, що копію оскарженої постанови отримав 06.06.2025 та з апеляційного скаргою звернувся 13.06.2025, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

ОСОБА_1 , окрім іншого - ст. 124 КУпАП, інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, в тому числі, полягає у вживанні водієм транспортного засобу після ДТП за його участі алкогольних напоїв, до проведення уповноваженою особою огляду з метою встановлення стану сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Постанова Індустріального районного суду м. Дніпра від 29 травня 2025 року в частині, що стосується правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 та його захисником Садиленком О. Л. не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст. 294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Водночас ОСОБА_3 вказує, що є усі правові підстави для скасування постанови в частині правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. Проте, такі його доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі та оскаржуваній постанові підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами.

Так, його вина повністю підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 282385 від 26.03.2025 за ст.124 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , порушивши п.10.9 ПДР України, вчинив ДТП у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження; при цьому, факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнається та не оспорюється ОСОБА_1 ;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 282409 від 26.03.2025 за ч. 4 ст. 130 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 після скоєння ДТП за його участю вживав алкоголь, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події у встановленому законом порядку відмовився;

- схемою місця ДТП від 26.03.2025 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , у яких зазначив, що коли знайшов водія, який скої ДТП, останній мав ознаки алкогольного сп`яніння;

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 , яка була свідком вищевказаної ДТП, у яких зазначила, що бачила, як помаранчевий автомобіль скоїв наїзд на сірий автомобіль та поїхав з місця ДТП, після чого вона відразу повідомила власника автомобіля (потерпілого по справі);

- рапортом співробітника поліції, де зазначено, що прибувши до місця ДТП виявили автомобіль Тойота та потерпілого по справі ОСОБА_2 , який повідомив, що отримав повідомлення від сусідки про те, що у його автомобіль заднім ходом в`їхав автомобіль Хюндай та швидко поїхав з місця ДТП. Іншого учасника ДТП та автомобіля на місці ДТП не було, потерпілий його знайшов поряд на стоянці, чоловік вийшов з автомобіля Хюндай та не заперечував факту ДТП та потерпілий помітив від водія різкий запах алкоголю. При спілкуванні було виявлено, що даний водій є ОСОБА_1

- відеозаписом з нагрудних камер співробітників поліції, з якого окрім іншого вбачається, що ОСОБА_1 визнає ті факти, що він вчинив ДТП, після чого поїхав з місця цієї події та вжив алкогольний напій, працівники поліції повідомляють йому виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскаржувана постанова судді в цій частині є законною та мотивованою, а накладене на нього стягнення з урахуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, повністю відповідає вимогам ст. ст. 23, 33 цього ж Кодексу.

Таким чином, доводи сторони захисту про нібито необізнаність ОСОБА_1 щодо факту вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та спростовуються сукупністю досліджених доказів. Зокрема, з відеозапису та свідчень очевидця ОСОБА_4 вбачається, що внаслідок зіткнення автомобіль потерпілого помітно хитнуло, що свідчить про наявність фізично відчутного удару. Також у рапорті працівника поліції зафіксовано, що одразу після пригоди ОСОБА_1 покинув місце події, що є типовою ознакою усвідомлення факту ДТП та намагання уникнути відповідальності. Сукупність цих обставин та наявність пошкоджень транспортних засобів виключають можливість необізнаності особи щодо вчиненого правопорушення та підтверджує умисний характер її дій після дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення в частині, що стосується адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення шляхом закриття провадження у справі в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Садиленка Олексія Леонідовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпра від 29 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Садиленка Олексія Леонідовича - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпра від 29 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун