КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1182/25
№ апеляційного провадження: 33/824/2261/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року під головуванням судді Бандури І.С., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст. ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення: за ст.124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 850 грн, за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. З урахуванням ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн 60 коп.

Судом встановлено, що 25 грудня 2024 року о 21 год 59 хв ОСОБА_1 , рухаючись по б-ру Академіка Вернадського, 16 в м. Києві, керував автомобілем «Opel Vivaro» державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився за допомогою спецприладу Drager Alcotest 6820, результат 2,51 %, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху.

Крім того, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Opel Vivaro» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по б-ру Академіка Вернадського, 16 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на ТЗ спеціальний причіп Intercargo truk, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з указаною постановою, 17 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 рокускасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням вимог законодавства.

Вказує, що матеріали справи не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а отже в розумінні закону він не був водієм.

Звертає увагу, що з відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників поліції, які містяться в матеріалах справи, не вбачається, що працівники поліції здійснювали вимогу про зупинку та зупиняли автотранспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того вважає, що суд безпідставно відмовив у передачі справи за місцем проживання скаржника, а саме до місцевого суду Запорізької області, що ускладнило явку до суду та надання пояснень у справі.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205133 від 25 грудня 2024 року, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205162 від 25 грудня 2024 року, результат проходження огляду, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, схему місця ДТП із зазначенням пошкоджень автомобілів, письмові пояснення ОСОБА_2 , відео з бодікамер поліцейських, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 (а) ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення від 25 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 205133, вбачається, що 25 грудня 2024 року о 21 год 59 хв ОСОБА_1 , рухаючись по б-ру Академіка Вернадського, 16 в м. Києві, керував автомобілем «Opel Vivaro» державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився за допомогою спецприладу Drager Alcotest 6820, результат 2,51 %, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху (а.с. 4).

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 25 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 205162, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Opel Vivaro» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по б-ру Академіка Вернадського, 16 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на ТЗ спеціальний причіп Intercargo truk, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1 Правил дорожнього руху (а.с. 2).

Згідно з даними чеку Drager протестовано особу - ОСОБА_1 - результат тесту - 2.51 ‰ (а.с. 3).

Вина ОСОБА_1 , всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205133 від 25 грудня 2024 року (а.с. 4);

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205162 від 25 грудня 2024 року (а.с. 2);

- даними чеку Drager (а.с. 3 );

- схемою місяця ДТП (а.с. 10);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 11);

- відеозаписом з бодікамери (а.с. 14).

Доводи скаржника, про те, що матеріали справи не містять факту керування транспортним засобом апеляційна інстанція відхиляє, оскільки вказане спростовується відеозаписом з нагрудної камери, з якої убачається, що скаржник не заперечував, що він керував автомобілем у нетверезому стані.

Більше того, підписавши протоколи про адміністративні правопорушення, будь-яких заперечень щодо їх складення не надав.

До того ж дії працівників поліції в установленому законом порядку не оскаржено.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є недоведеними, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинені правопорушення.

Відтак, у результаті дослідження та перевірки наявних у матеріалах справи доказів, у апеляційного суду відсутні підстави вважати відеозапис сфальсифікованим, а доводи скаржника слушними.

Отже, водій ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.п. 12.1, п. 2.9 а) ПДР України та його дії за ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар