Провадження № 33/811/431/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Лазор Уляни Миколаївни розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року,

встановив:

постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та оштрафовано його на 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн (сорок тисяч вісімсот гривень) в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до постанови, 16.11.2024, о 23 год 37 хв, у м. Львові по вул. Мазепи, 4, водій ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху п.2.1.а., за що передбачено відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.

На згадану постанову особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Також просить відкласти розгляд справи у апеляційному провадженні до вирішення іншої адміністративної справи №465/9326/24 за ч.2 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Стверджує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки на момент складення протоколу постанови, за ч.2 ст.126 КупАП відсутні, законної сили не набрали, тому повторність у діях апелянта, на його думку, відсутня.

Звертає увагу на те, що перший раз автомобілем взагалі не керував, за кермом була його дівчина, винесену постанову за ч.2 ст.126 КупАП оскаржив, кінцевого рішення ще не прийнято. Крім того наголошує, що у матеріалах справи відсутня копія засвідченої належним чином постанови. Відтак вважає, що у матеріалах справи відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП.

Заявляє, що посвідчення водія він не отримував, відтак позбавити його права керування транспортним засобом не можна, оскільки таким правом він не наділений.

Щодо факту сплати штрафу, то апелянт наголошує, що він сплатив штраф лише з тих міркувань, щоб поліція не передала штраф на стягнення у виконавчу службу у подвоєному розмірі. Факт сплати не свідчить про згоду із вчиненим правопорушенням.

Просить врахувати особливі життєві обставини, оскільки він родом із м. Краматорськ, Донецької області. Внаслідок ворожих дій російської федерації втратив дім, документи і все майно, переїхав до м. Львів. Не мав змоги своєчасно отримати посвідчення водія, оскільки через початок війни у регіоні, де апелянт проживав, всі навчальні та іспитові процеси були припинені. Усі структури, які займалися видачею посвідчень водія, припинили свою діяльність через активні бойові дії. Водіння необхідна річ для роботи та існування у новому місті.

Заслухавши пояснення адвоката Лазор У.М., яка повністю підтримала апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у її задоволенні слід відмовити.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ЕПР № 175472 від 16.11.2024 року, довідкою від 20.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 03.11.2024 року УПП у Львівській області до адміністративної відповідальності за скоєння 03.11.2024 року правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції та іншими матеріалами справи.

Вважаю необґрунтованими покликання захисника на те, що у діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака повторності.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 35 КУпАП, повторним визнається вчинене особою протягом року однорідного правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 притягався 03.11.2024 року до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 6,7).

Щодо апеляційних тверджень ОСОБА_1 про те, що відсутні підстави для кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП, так як постанова від 03.11.24 про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП оскаржена до суду в порядку КАС України, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згадані доводи були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

У вказаній справі ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення 16.11.2024 року, тобто після вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, за яке його було піддано адміністративному стягненню, а саме штрафу у розмірі 3400 грн., який він добровільно сплатив. Такими діями, на думку апеляційного суду, ОСОБА_1 погодився із правопорушенням, що ставилося йому у вину.

Таким чином, відповідно до ст. 35 КупАП, у діях ОСОБА_1 наявна кваліфікуюча ознака повторності, а відтак склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відтак, вважаю, що суд, у відповідності до ст. 252 КУпАП, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням відповідно до ст. 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ