Справа №487/7177/24
Провадження №3-в/487/2/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря: Домніцької Ю.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 року за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В :

20.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою, в якій просить переглянути за нововиявленими обставинами постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 за нововиявленими обставинами.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилався на те, що при винесенні постанови суд виходив з того, що 22.07.2024 о 01-15 год. він керував транспортним засобом "Ауді А6" державний номер НОМЕР_1 по вул. Генерала Карпенка 39а, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряних покривів обличчя , порушення координації руху. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки відмовився, але виявив бажання пройти огляд в медичному закладі. Згідно висновку лікаря КНП МОЦПЗ МОР №927 водій знаходився у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Зважаючи на вищезазначені обставини та те, що підчас розгляду справи, на якому він не зміг бути присутнім з поважних причин, суду не стали відомі важливі для даної справи обставини просив скасувати постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 у зв`язку з нововиявленими обставинами та закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Дослідивши матеріали заяви, матеріали адміністративної справи № 487/7177/24, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого за 1ст. 130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, провадження у справах про адміністративне правопорушення, вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини від 30.10.2014 року у справі «Швидка проти України»).

Оскільки перегляд постанови за нововиявленими обставинами не врегульовано Кодексом України про адміністративні правопорушення, а Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, тому суд вважає за доцільне застосувати норми права, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до ст.6 п.1 Європейської Конвенції з правлюдини і основоположних свобод «…кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом».

З метою не порушення права заявника на доступ до правосуддя, об`єктивний і усесторонній розгляд, даний доказ впливає на встановлення винуватості особи, у вчиненні адміністративного правопорушення.

До того ж відповідно до статті 8 Конституції України,Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року роз`яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Як вбачається із практики Європейського суду, стаття 6 §1 Конвенції не передбачає абсолютної заборони переглядати остаточні рішення.

Європейський суд прямо допускає, що за певних, виключних обставин остаточне рішення може бути переглянуте навіть тоді, коли терміни його оскарження пройшли. Цей же принцип покладено в основу вимоги статті 6, що справа має бути розглянута «судом, встановленим на підставі закону».

Так, в судовому засіданні встановлено, що після набрання законної сили вищезазначеної постанови стали відомі обставини, які не були відомі суду підчас розгляду і не досліджувались при ухваленні рішення суду, які мають суттєве значення для розгляду справи по суті.

В свою чергу, поза увагою залишились наступні обставини.

Так, як вбачається з протоколу серії ААД №561424 - 22.07.2024 ОСОБА_1 о 01.15 хв. в м. Миколаєві керував транспортним засобом "Ауді А6" державний номер НОМЕР_1 по вул. Генерала Карпенка біля будинку №39а та був зупинений працівниками поліції.

В подальшому 22.07.2024 року о 03-00 год. стосовно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України

При цьому, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слугував Висновок лікаря КНП МОЦ ПЗ МОР №927.

Разом з тим, з доданих до протоколу матеріалів, вбачається що вищевказаний Висновок лікаря було складено 23.07.2024 року.

Зазначені обставини ставлять під сумнів обставини що слугували підставою для складення відносно ОСОБА_1 протоколу серії ААД №561424 саме - 22.07.2024 року, оскільки зазначене виключає можливість встановлення порушення ОСОБА_1 п.2.9 «а» ПДР України саме 22.07.2024 року.

Крім того, з урахуванням вищезазначених обставин, обґрунтованого сумніву викликає той факт, що фабула протоколу не містить посилання на дату складення Висновку лікаря КНП МОЦ ПЗ МОР №927 на підставі якого було встановлено порушення ОСОБА_1 п. 2.9 ПДР України.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 п. 2.9 ПДР України.

У той же час, сам по собі, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №561424 від 22.07.2024 року не може бути достатнім доказом, оскільки обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпроАП України , судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч. 2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КпроАП України таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вина особи повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, повинен бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за вчинення адміністративного правопорушення за викладених у протоколі обставинах.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід задовольнити, постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження про справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 459,464-467 КПК України, ст.6 п.1 Європейської Конвенції з прав людиниі основоположних свобод, ст. ст.130,247,283-286 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 за нововиявленими обставинами - задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 , у зв`язку з нововиявленими обставинами - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбаченест.130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя С.В. Щербина