Провадження №3-в/389/38/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ябчик Н.М.,

при секретарі Данильчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка Кіровоградської області подання інспектора Кропивницького РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області Калюжної А.П. стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , якогопостановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2024 року, визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП і накладено стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин,

про припинення виконання постанови, -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2024 року інспектор Кропивницького РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області звернувся до суду зі вказаним поданням про припинення виконання постанови стосовно ОСОБА_1 ..

В обгрунтування подання вказано, що 23 жовтня 2024 року до Кропивницького РВ № 2 надійшла постанова Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області відносно ОСОБА_1 для виконання.

У цей же день порушник був взятий на облік та викликаний для ознайомлення з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

Оскільки порушник за викликом так і не з`явився, а місце його знаходження не відоме 23 жовтня 2024 року інспектором відділу пробації було здійснено запит до Знам`янського ВДВС у Кропивницькому районі, до ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та до Знам`янської ОТГ щодо можливого місця проживання (перебування) ОСОБА_1

31 жовтня 2024 року до відділу пробації надійшла відповідь Знам`янського ВДВС у Кропивницькому районі, що адреса проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

16 грудня 2024 року до Кропивницького РВ №2 отримано відповідь з ВП №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області з якої вбачається, що ОСОБА_1 раніше проживав без реєстрації за вищевказаною адресою, однак на даний час знаходиться за кордоном.

19 грудня 2024 року із Знам`янської міської ради надішла відповідь про те, що ОСОБА_1 за вищевказаною адресою не проживає, його місце перебування не відоме.

В цей же день працівниками відділу було здійснено виїзд за адресою місця проживання порушника. Однак під час відвідування зазначеної адреси вдома нікого не було. В телефонній розмові мати ОСОБА_1 повідомила про те, що ще до повномасштабного вторгнення її син виїхав за кордон, де саме він проживає їй невідомо.

В зв`язку із зазначеним, на підставі ст.302, 304 КУпАП інспектор органу пробації просить розглянути подання про вирішення питань пов`язаних з виконанням постанови та припинити виконання постанови у зв`язку з відсутністю за місцем проживання ОСОБА_1 ..

Правопорушник ОСОБА_1 та інспектор органу пробації в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Від останнього надійшла заява в якій просить розгляд справи провести за відсутності представника органу пробації.

Дослідивши матеріали подання та особової справи №13/2024 суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст.298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами.

В силу ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно з ст.302 КУпАП лише за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 ст. 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання. Так, відповідно до пунктів 5, 6 та 9 ст.247КУпАП орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, у разі: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. Тобто припинення виконання у зв`язку із відсутністю порушника за місцем проживання чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права. Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і 3.6. свого рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. Враховуючи вищезазначене, окремі суди (судді) вважають за можливе до правовідносин, які виникли, застосовувати аналогію закону, а саме норми ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні із вказаним законодавством і судовою практикою, дає підстави вважати, що строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили і в усякому разі не перевищувати двох років, оскільки особи, які притягуються до адміністративної відповідальності знаходяться явно в невигідній правовій ситуації в порівнянні з тими, хто вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення (злочин) у питанні давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень та обвинувальних вироків.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання, тобто невиконання постанови суду сталося не з його вини.

За таких обставин, застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

При цьому, відповідно до ст.335 КПК України, у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

В силу ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є: в тому числі рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт не виконав, оскільки як вбачається з інформації наданої Державною прикордонною службою Укараїни, останній виїхав з території України. Суд зазначає, що відповідно до ст.304 КУпАП, питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до п.13.13. Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, якщо після перевірки за місцем проживання порушника встановлено, що він за цим місцем не проживає, місцеперебування його невідоме або наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови.

Відповідно до п.5.1 Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19.03.2013 №474/15 (зі змінами та доповненнями), виконання стягнення у вигляді громадських робіт припиняється, а порушник знімається з обліку у зв`язку з наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду, після отримання відповідного судового рішення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , на території України не перебуває, що унеможливлює виконання постанови суду.

Тому, суддя вважає за можливе застосувати аналогію закону та припинити виконання стягнення у виді суспільно корисних робіт у зв`язку із наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду, а саме, у зв`язку із тим, що на даний час ОСОБА_1 залишив територію України.

Враховуючи викладене, з огляду на наявність обставин, які унеможливлюють виконання постанови про адміністративне правопорушення, суддя вважає, що подання Кропивницького РВ №2 філії Державної установи "Центр пробації" стосовно ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст.283, 302, 304, 325-4 КУпАП України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Подання Кропивницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, - задовольнити.

Припинити виконання стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, накладеного постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.08.2024 у справі про адміністративне правопорушення №389/2425/24 стосовно ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області Ябчик Н.М.