Справа №585/4757/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 33/816/426/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки за те, що 13 листопада 2024 року о 20 год. 55 хв. в м. Ромни по вул. Героїв Роменщини, 162, вона керувала автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 та після ДТП за її участю, вживала алкогольні напої, чим порушила вимоги п. 2.10 (є) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строки на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, постанову судді Роменського міськрайонного суду від 20 листопада 2024 року змінити, визнати її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування на строк 1 рік.

Свої вимоги щодо пропуску строку, апелянт обґрунтовує тим, що у судовому засіданні при прийнятті суддею оскаржуваного рішення вона присутня не була, постанову отримала лише 29 листопада 2024 року, і відповідно, у передбачений законом строк, апеляційну скаргу подати не могла.

Просить визнати вказані причини поважними та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2024 року.

В обґрунтовування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що вона не заперечує факту перебування у стані алкогольного сп`яніння станом на момент її освідування на місці ДТП, проте наполягає, що вживала алкогольні напої до ДТП, а не після пригоди. 13 листопада 2024 року вона, її цивільний чоловік та їх друзі у вечірній час святкували день народження. Під час святкування вона вживала спиртні напої, близько 20 год. 50 хв. разом з чоловіком вийшла з квартири провести гостей і у цей час вирішила переставити автівку, яка стояла на узбіччі вулиці, у двір біля їх будинку. Під час в`їзду з вулиці у двір до будинку, вона не справилась з керуванням та зачепила газову трубу, яка прокладена до приміщення кафе «Пельменна», після цього вона зупинилась і з чоловіком вийшла з автомобіля, щоб подивитись наслідки ДТП. У цей час з приміщення служби швидкої допомоги, яке знаходиться поруч, вийшли її працівники, які виявивши пошкодження газової труби та викликали працівників поліції. Спочатку приїхали працівники міжвідомчої охорони, один з яких під час розмови з нею сказав, що якщо вона буде говорити, що вживала спиртне після ДТП, то буде нести відповідальність лише за ДТП, а не за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Саме з огляду на таку пораду, не розуміючи правових наслідків щодо вживання алкоголю після ДТП, перебуваючи у розгубленому стані та алкогольного сп`яніння, вона надала працівникам патрульної поліції пояснення, що випила близько 50 грам горілки після ДТП. Поліцейський у відібраних у неї поясненнях записав, що вона не може сказати скільки спиртного випила після ДТП, хоча в дійсності пояснювала, що випила близько 50 грам горілки, що підтверджуються відеозаписом, який досліджувався судом першої інстанції. При наданні таких пояснень вона не звертала уваги на заперечення її чоловіка щодо надання таких пояснень, так як була переконана, що її відповідальність за вживання алкоголю після ДТП буде більш м`якою, ніж керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, як вказує апелянт, матеріали справи не містять об`єктивних та неупереджених доказів того, що вона вживала алкогольні напої вже після скоєної ДТП, а її особисті пояснення з цього приводу не можуть бути достатніми та беззаперечним доказом скоєного правопорушення та правомірності складання працівниками поліції протоколу за ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки її винуватість у вчиненні саме вказаного правопорушення статтею «поза розумним сумнівом» доведена не була.

Крім того, апелянт зауважує, що після ДТП вона відразу вийшла з автомобіля, до приїзду працівників патрульної поліції постійно перебувала на місці ДТП і нікуди не відлучалась, і якби вона вжила 50 грам горілки у проміжку часу з 20 год. 55 хв. часу ДТП, до 21 год. 10 хв часу приїзду працівників патрульної поліції, то показник Драгера за результатом проведеного їй огляду не міг становити 1,46 % проміле, що також залишено без належної оцінки.

Також, апелянт зауважує, що поліцейський, який складав протокол відносно неї за ч. 4 ст. 130 КУпАП, не вчинив жодних дій з метою встановлення дійсних обставин щодо вживання чи не вживання нею алкогольних напоїв після ДТП, зокрема, шляхом опитування осіб, які були присутніми на місці ДТП, перегляду записів з відеокамер, щоб дізнатися, хто взагалі був за кермом.

На думку апелянта, не врахування вищезазначених обставин призвело до прийняття суддею рішення, яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.

Доповівши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка як апеляційну скаргу, так і клопотання про поновлення строку підтримала та просила їх задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При вирішенні питання поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує, що відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова у справі оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційний суд вважає причини, за яких ОСОБА_1 було пропущено строк на оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2024 року, поважними, що є підставою для поновлення останній вказаного строку.

При цьому, перевіряючи законність прийнятого суддею суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.130 КУпАП.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.130 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов з врахуванням зібраних у даній справі доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 173040 від 13 листопада 2024 року, результату приладу Alkotest Drager №ARKL 2589, принтер № ARHJ 0229, тест№ 1233, показник якого становить 1,48% проміле, письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , а також пояснень самої ОСОБА_1 та відеозапису, який було долучені працівниками поліції до складеного адміністративного матеріалу.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, і ставити під сумнів їх належність та допустимість апеляційний суд підстав не вбачає.

При цьому, відеозапис, який було враховано суддею при прийнятті оскаржуваної постанови, досліджувався апеляційним судом під час при підготовки вказаної справи до апеляційного розгляду.

На зазначеному відеозаписі зафіксовано те, що працівники поліції прибули на місце пригоди та запитали, що трапилось, у чоловіка та жінки, які до них підійшли. У свою чергу чоловік повідомив, що вони спочатку поставили машину, потім збиралися виїхати з того місця, де її припарковали, жінка була за кермом і наїхала на газову трубу. В цей момент жінка говорить чоловікові, що за кермом була не вона, а він, і з огляду на такі пояснення вказаних осіб, поліцейський повідомив їх про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

На запитання інспектора, чоловік повідомив, що він був за кермом, а тому, саме йому було запропоновано надати документи для огляду, а саме, посвідчення водія або паспорт. В цей час жінка почала стверджувати, що за кермом була вона, на що поліцейський зазначив, що подивиться камери відеоспостереження та встановить, хто насправді був за кермом. Жінка категорично вказувала, що за кермом була саме вона і пішла до себе у квартиру з метою надати поліцейському для огляду посвідчення водія та паспорт з метою встановлення її особи. Поліцейській пішов за жінкою і у квартирі вже було встановлено її особу ОСОБА_1 , яка пояснювала, що посвідчення водія отримала рік тому, а на чергове запитання поліцейського хто ж насправді керував автомобілем під час наїзду на газову трубу, що необхідно знати для вірно складання адміністративного матеріалу, заявила, що керувала автомобілем на наїхала на трубу вона, а не зізнавалась у цьому спочатку, оскільки боялася втратити посвідчення водія, а у чоловіка водійського посвідчення немає. Також у розмові з поліцейським ОСОБА_1 вказувала, що вони святкували день народження, вживали спиртні напої, а після наїзду на трубу, щоб заспокоїтись, ще випила горілки та зазнала, що готова нести відповідальність та сплатити штраф за пошкоджене майно.

В подальшому, працівник поліції підійшов до іншого поліцейського та запитав, що говорить чоловік, на що отримав відповідь, що чоловік говорить що він не їхав і страхового полісу на транспортний засіб у нього немає. Поліцейський ще раз запитав, хто був за кермом, на що ОСОБА_1 відповіла, що вона була за кермом і їй було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, на що остання погодилась, огляд пройшла з встановленим результатом 1,46 % проміле.

Після чого працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що відносно неї буде складено протокол за вчинення ДТП та вживання після цього алкогольних напоїв, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП, роз`яснив її права та повідомив про відсторонення її від керування транспортним засобом.

Склавши протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 з його змістом, щодо якого остання не заперечувала і без жодних зауважень підписала його особисто.

Таким чином, вказаним відеозаписом підтверджується те, що саме з врахуванням пояснень ОСОБА_1 стосовно того, що ДТП було вчинено нею та що після цього вона вжала спиртні напої, складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП було правомірним і сумніву у апеляційного суду не викликає.

При цьому, на спростовування доводів апелянта, апеляційний суд зауважує, що і у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 вказувала на те, що після ДТП вона розхвилювалась на вжила спиртні напої (горілку), в якій кількості точно не пам`ятає.

Що стосується доводів апелянта про те, що пояснення щодо вживання спиртних напої після ДТП вона надавала через свою необізнаність про відповідальність, яка у такому разі настає, то вони не заслуговують на увагу, враховуючи, що відеозаписом підтверджується те, що з самого початку ОСОБА_1 намагалася ввести працівника поліції в оману зазначаючи, що керувала транспортним засобом не вона, однак її чоловік одразу вказував на те, що ДТП сталося за участі жінки, і вже після того, як працівник поліції попередив їх про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та зазначив, що для вірного складання адміністративного матеріалу йому слід знати, як все сталося насправді, остання повідомила, що наїхала на трубу вона і після цього, через хвилювання вживала спиртне, а скільки, точно не пам`ятає.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, презумпція знання законодавства означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка міститься в ч. 2 ст. 68 Конституції України.

Таким чином, апеляційний суд, на спростування апеляційних доводів, дійшов висновку, що у даній справі достатньо доказів на підтвердження того, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 4 ст. 130 КУпАП, і обставин, за яких її дії можливо було б кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час апеляційного перегляду даної справи встановлено не було.

Дана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, з врахуванням належних та допустимих доказів, яким була надана належна правова оцінка.

З огляду на вищезазначене, всупереч апеляційних доводів, апеляційний суд вважає рішення судді суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування відсутні, а тому, оскаржувану постанову слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2024 року.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.