ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1796/25 Справа № 194/577/25 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Морозова Вадима Юрійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 06.04.2025 року 00-40 год. в м. Тернівка вул. Вознесенська, 103, керував транспортним засобом Audi A3 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мовлення, млява мова, запах алкоголю з порожнини рота, останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, на що останній погодився, огляд проводився за допомогою газоаналізатора Драгер алкотестер №6810, результат: тест №1 0,49‰ в крові, тест №2 0,46‰ в крові, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувану постанову суд виніс без його участі ОСОБА_1 , чим порушив його право на захист і всебічний розгляд справи. Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на порушення інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення огляду, не взяв до уваги, що відносно ОСОБА_1 співробітники поліції чинили психологічний тиск.

Зазначає, що відеофіксацією не підтверджено наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та факту керування ним транспортним засобом. Також вказує, що співробітники поліції не роз`яснили йому права, передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП, не повідомили причину зупинки, не роз`яснили порядок проходження огляду та право пройти його у медичному закладі, а також не залучили до справи свідків. Співробітники поліції після складання протоколу не відсторонили його від керування транспортним засобом та не вилучили посвідчення водія.

Крім того, в порушення ст. 283 КУпАП, у протоколі відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого велася відеофіксація.

Звертає увагу на положення Віденської конвенції про дорожній рух, яка ратифікована Україною, норми якої є пріоритетними по відношенню до норм законодавства України.

Вважає, що суд грубо проігнорував численні порушення співробітників поліції та виніс незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №292122 від 06.04.2025 року; рапорті працівника поліції; направленням на огляд; актом огляду на стан сп`яніння; відео фіксації технічних засобів; копії постанови серії ЕНА №4435382 від 06.04.2025 року; результатах Драгеру №2341 та №2339. Крім того, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що причиною зупинки транспортного засобу була відсутність заднього номерного знаку та рух транспортного засобу у комендантську годину; після виявлення ознак алкогольного сп`яніння, водію було роз`яснено про те, що він може пройти огляд на місці та/або в лікарні, на що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, після проходження огляду на місці на проходженні огляду в лікарні не наполягав; зауважив, що водію було роз`яснено права та обов`язки, а також порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; водія було відсторонено від керування, а транспортний засіб залишено на узбіччі, про що була взята розписка.

Згідно з актом огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, на місці зупинки транспортного засобу поліцейським проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова. Огляд проведено за допомогою технічного засобу «DRAGER Аlcotest 6810». Результат огляду на стан сп`яніння: 0,46 ‰ (алкогольне сп`яніння); 0,49 ‰ (алкогольне сп`яніння). Водій з результатом згоден.

На відеозаписі зафіксовано, що співробітниками поліції повідомлено ОСОБА_1 про причину його зупинки, а саме те, що він керував транспортним засобом без номерного знаку, розташованого позаду та з відсутньою підсвіткою номерного знаку. Також, поліцейські повідомили ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, після чого він добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, при цьому визнав, що він випив банку пива 2-3 години тому. Огляд на приладі Драгер проходив двічі. Після проходження оглядів на приладі Драгер результати були 0,49 ‰ та 0,46 ‰. Працівниками поліції було повідомлено про наслідки та відповідне складання протоколу. Факт керування транспортним засобом визнав. В подальшому працівниками поліції складено постанову за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (відсутній номерний знак на транспортному засобі) та протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснено його права та обов`язки.

Заперечень щодо процедури огляду та дій поліцейських під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював.

При цьому відеозапис не містять відомостей, що при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 чинився психологічний тиск, жодних заяв з приводу незаконних дій працівників поліції матеріали провадження не містять.

Щодо доводів апелянта про те, що долучений до протоколу відеозапис не містить фіксації всіх обставин, апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. На долученому відеозапису зафіксовано факт здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest Drager та зафіксовано їх результат, з яким ОСОБА_1 погодився.

Тобто, долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.

Твердження захисту в апеляційній скарзі про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як і підстав його зупинки, апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що керування транспортним засобом встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та в їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Неспроможними є доводи апеляційної скарги про не залучення поліцейськими двох свідків з огляду на вимоги ст. 266 КУпАП, якими встановлено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення, що було зроблено в даному випадку.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і містить всі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху та статті КУпАП.

Також є безпідставним посилання апелянта на положення Віденської Конвенції про дорожній рух з огляду на таке.

Так, у ст. 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, міститься норма про те, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Разом з тим, вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким, на думку авторів Конвенції, настає алкогольне сп`яніння.

Проте Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25‰ у повітрі, що видихається, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2‰.

Пунктом 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ Україн та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735, визначено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Отже, вказані доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника про порушення судом першої інстанції вимог Закону щодо розгляду справи без участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим були порушені його процесуальні права та обмежено в доступі до правосуддя, разом з цим, апеляційним судом було у повній мірі забезпечено право ОСОБА_1 та його захиснику на доступ до правосуддя та право на захист шляхом надання можливості взяти участь у судовому засіданні і надати пояснення, а також подати докази, проте вони цим правом не скористалися.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам апеляційної скарги викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Морозова Вадима Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун