ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 673/649/24

Провадження № 33/820/470/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Довгаля Петра Степановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

За постановою суду, 15 червня 2024 року о 07 год 39 хв в м. Деражня по вул. Майдан-Привокзальний, 6, водій ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого у медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Стверджує, що від проходження огляду на стан сп`яніння він відмовився у зв`язку із тим, що не може ходити після отриманого поранення.

Крім того, суд помилково стягнув з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати такого збору він звільнений.

Разом з тим, ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, вступна та резолютивна частини оскарженої постанови Деражнянського районного суду Хмельницької області проголошена 14 травня 2025 року.

Повний текст постанови було проголошено 19 травня 2025 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, що підтверджується даними довідки секретаря судових засідань від 19 травня 2025 року (а.с. 70).

Із даних апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що копії повного тексту оскарженої постанови станом на день подання апеляційної скарги (06 червня 2025 року) він не отримав.

Відомостей про одержання ОСОБА_1 оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, А тому, клопотання підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -адвоката Довгаля П.С. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши її доводи, суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 669344 від 15 червня 2025 року, якими підтверджується, що 15 червня 2024 року о 07 год 39 хв в м. Деражня по вул. Майдан-Привокзальний, 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого у медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, якими підтверджується, що автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими у зв`язку із виявленими технічними несправностями. Під час спілкування із водієм працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Крім того, із вказаних відеозаписів вбачається, що поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, його мова була нечіткою, уповільненою. У зв`язку із виявленням у останнього ознак алкогольного сп`яніння, поліцейські запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у найближчому медичному закладі, на що водій відмовився. Після цього, вони роз`яснили водію, що за відмову від проходження огляду передбачена адміністративна відповідальність та знову запропонували ОСОБА_1 пройти такий, однак отримали повторну відмову. Працівники поліції повідомили водію, що стосовно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснили права, повідомили про час і місце розгляду справи та про заборону подальшого руху транспортним засобом. ОСОБА_1 відмовився підписати протокол та отримати його копію (а.с. 5).

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що від проходження огляду на стан сп`яніння він відмовився у зв`язку із тим, що не може ходити після отриманого поранення, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 не повідомляв їм про те, що у зв`язку із пораненням, має труднощі із пересуванням.

Із відеозапису під назвою «0000000__0016.МР4» вбачається, що о 08 год 01 хв ОСОБА_1 знаходиться на місці водія, а о 08 год 02 хв останній вже перебував на передньому пасажирському сидінні (02 хв 50 сек 03 хв 25 сек відеозапису).

Тобто, ОСОБА_1 менш ніж за хвилину, не виходячи з автомобіля, зміг з легкістю переміститись на пасажирське сидіння.

Разом з тим, існування таких проблем із здоров`ям не звільняє останнього від обов`язку на першу вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння. Зокрема, ОСОБА_1 міг пройти такий за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, не залишаючи салон автомобіля, в тому числі і водійське сидіння.

Відповідно ж до Рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, ОСОБА_1 , дійсно, має виражений ступінь обмеження здатності до пересування (а.с. 50-52).

Однак, Критеріями встановлення інвалідності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338 визначено, що при вираженому ступені обмеження здатності до пересування (2 ступінь) особа має значні труднощі під час пересування, наприклад, може ходити лише на короткі відстані або потребувати допомоги під час використання сходів. Темп пересування повільний, можливість користуватися громадським транспортом суттєво обмежена, і особа може потребувати регулярної допомоги інших. Показниками оцінки є темп пересування 20 59 м/хв, здатність долати до 200 м лише з допомогою (палиці, ходунків), результат виконання 6-хвилинного тесту ходьби 100 300 м.

Тобто, ОСОБА_1 насправді мав змогу вийти із автомобіля та пройти невелику дистанцію до службового автомобіля працівників поліції, який був припаркований біля його авто.

А тому, апеляційний суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 про те, що він не може ходити та вважає такі намаганням уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт, відсутні.

Що стосується клопотання адвоката Довгаля П.Г. про закриття провадження, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За змістом ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Як вбачається із матеріалів справи, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 вчинив 15 червня 2024 року.

Отже, саме з цього дня розпочався перебіг однорічного строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 6 ст. 38 КУпАП, який закінчувався 15 червня 2025 року.

Натомість, оскаржувану постанову місцевим судом винесено 14 травня 2025 року.

Тобто, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності в межах строку накладення адміністративного стягнення, визначеного ч. 6 ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд же наділений повноваженням лише перегляду постанови суду першої інстанції в частині її законності та обґрунтованості, яка у даному конкретному випадку відповідає вказаним критеріям.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстави для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, відсутні.

Разом з тим, слушними є доводи апелянта про помилкове стягнення з нього судового збору.

Так, ст. 401 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю;.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, внаслідок війни (а.с. 60), що згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення його від сплати судового збору.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постанова Деражнянського районного суду Хмельницької області в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. підлягає зміні зі звільненням останнього від його сплати.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині стягнення судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.