КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/1447/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Оболонського районного суду міста Києва

у складі судді Шевчука А. В.

від 23 січня 2025 року

у справі №756/30/25 Оболонського районного суду міста Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП

громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року визнано винуватою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 грн 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

На дану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову про адміністративне правопорушення скасувати, а провадження у справі закрити. Вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі. Зазначає, що судом першої інстанції не було проаналізовано наявні у справі докази, а його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 155 КУпАП є необґрунтований.

Зазначає, що порушення, якщо таке дійсно мало місце, виникло в січні 2024 року. Протягом січня 2024 року ТОВ «Комплект» сумлінно подавало до податкової служби всі чеки та Z-звіти, які відображали продажі товарів. Важливо, що ці звіти мали підтвердження податкової про їхню дійсність. Це доводить, що податкова служба була обізнана з фактом використання РРО та здійснення торговельних операцій ще в січні 2024 року. Таким чином, днем виявлення правопорушення є січень 2024 року, а не пізніша дата складання акту перевірки у грудні 2024 року.

Вказує, що податкова служба, в порушення своїх прямих обов`язків, не надіслала належним чином довідку про скасування реєстрації РРО. Якби таке повідомлення було отримано, підприємство негайно б здійснило перереєстрацію РРО, і обставин для інкримінованого правопорушення не виникло.

Крім того, податкова служба не поінформувала про скасування реєстрації РРО Центр сервісного обслуговування (ЦСО). Якби ЦСО отримав цю інформацію, він би негайно заблокував РРО, що унеможливило б його подальше використання та, відповідно, запобігло б порушенню.

Таким чином, ситуація з використанням скасованого РРО була повністю штучно створена протиправною бездіяльністю (невиконанням обов`язків) самої податкової служби. За таких обставин, відсутня суб`єктивна сторона правопорушення (вина) як директора ТОВ «Комплект», так і самого підприємства, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1КУпАП.

Звертає увагу суду, що, однією з ключових підстав для скасування постанови є порушення встановлених статтею 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду справи не з`явилась.

До початку апеляційного розгляду 20 травня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання з додатками від ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 13.12.2024 при проведенні перевірки складу-магазину за адресою: АДРЕСА_2 , літера 5, де здійснює діяльність ОСОБА_1 , виявлено порушення порядку розрахунків, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

ОСОБА_1 є посадовою особою відповідальною за фінансово-господарську діяльність зазначеного складу-магазину.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями, актом фактичної перевірки.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 155-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у вигляді накладення штрафу на осіб, які здійснюють розрахункові операції, від двох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Апеляційним судом досліджено протокол про адміністративне правопорушення №5627 від 19.12.2024 складений ГДІ ГУ ДПС у м. Києві.

За змістом протоколу при фактичній перевірці складу магазину за адресою м. Київ, Оболонський р-н, вул. Полярна, 8-Е, приміщення №235 де здійснює діяльність ТОВ «Комплект» (код 30302730) встановлено, що ОСОБА_1 - директор ТОВ «Комплект» (код 30302730), вчинила порушення порядку проведення розрахунків, а саме проведення розрахункової операції без застосування реєстратора разрахункової операції без видачі відповідного розрахункового документу встановленої форми та змісту на повну суму проведених операції за період з 02.01.2024 по 16.01.2024 на загальну суму 417 622 грн 74 коп., чим порушено п. 1 п. 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зафіксовано актом бланк №013076, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції 17.01.2025 ОСОБА_1 було подано пояснення з додатками, а саме: копія Довідки 20.12.2023 № 118903 про скасування реєстрації РРО; копія листа ЦСО від 18.12.2024 № 015; копія заперечень до акту перевірки з копією квитанції про відправлення; копія листа ГУ ДПС у м. Києві від 07.01.2025 № 107/Ж12/26-15-07-07-01-07 з копією поштового конверту.

Із наданих документів вбачається, що працівниками управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 28.11.2024 № 7876-п «Про проведення фактичних перевірок», направлень на перевірку від 04.12.2024 № 30499/26- 15-07-07-01 та № 30498/26-15-07-07-01 було проведено в період з 04.12.2024 по 13.12.2024 фактичну перевірку складу-магазину за адресою: м. Київ, Оболонський р-н, вул. Полярна, буд. 8-Е, прим. № 235 А, де здійснює господарську діяльність ТОВ «Комплект» у сфері торгівлі непродовольчими товарами та електротоварами.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 13.12.2024 реєстраційний № 132355/26/15/07/30302730 від 16.12.2024 (бланк № 013076) (а.с. 2-5).

Перевіркою встановлено порушення вимог п.1, п.2 ст. З Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: ТОВ «Комплект» здійснило реалізацію непродовольчих товарів без застосування зареєстрованого у встановленому порядку реєстратора розрахункових операцій (РРО) Ф.Н. в період з 02.01.2024 по 16.01.2024 на загальну суму 417 622,74 грн.

Реєстрація ОСОБА_2 НОМЕР_1 скасована 20.12.2023.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті фактичної перевірки від 13.12.2024 реєстраційний № 132355/26/15/07/30302730 від 16.12.2024, ТОВ «Комплект» подано заперечення від 18.12.2024, № 35 (вх. Головного управління ДПС у м. Києві від 24.12.2024 № 113653/6).

07.01.2025 за результатами розгляду заперечень ТОВ «Комплект» від 18.12.2024, № 35 на акт фактичної перевірки від 13.12.2024 реєстраційний № 132355/26/15/07/30302730 від 16.12.2024 (бланк № 013076), висновки акту залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

До поданого клопотання до суду апеляційної інстанції від 20.05.2025 ОСОБА_1 надала копію листа ДПС України від 19.03.2025 № 258/2/99-00-06-02-02-02 у якому зазначається наступне:

Головне управління ДПС у м. Києві провело фактичну перевірку ТОВ «Комплект», за результатами якої склало акт від 13.12.2024 № 132355/26/15/07/30302730 та винесло податкове повідомлення-рішення від 08.01.2025 № про порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами).

На адресу ДПС України надійшла скарга ТОВ «Комплект» (вх. ДПС № 8279/6 від 24.02.2025) на податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08.01.2025 № .

З метою з`ясування обставин справи та розгляду доданих до Скарги матеріалів, керуючись пунктом 56.9 статті 56 ПКУ, рішенням ДПС від 05.03.2025 № 6277/6/99-00-06-03-02-06 строк розгляду скарги продовжено до 24.04.2025 (включно).

На сьогодні (19.03.2025) Скарга перебуває на стадії розгляду.

Наведені вище обставини свідчать, що протокол щодо ОСОБА_1 складено лише на підставі акту фактичної перевірки, який сам по собі не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Відповідно до п. 54.5. ст. 54 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до положень ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З наведених норм права вбачається, що єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.

З огляду на те, що ТОВ «Комплект» директором якого є ОСОБА_1 , після проведення перевірки подано заперечення, а за наслідками складання податкового повідомлення-рішення № від 08.01.2025, розпочата процедура адміністративного оскарження, яка не завершена, настання відповідальності за правопорушення передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП виключаються.

Європейський суд з прав людини в рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував на те, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Отже, у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, адже суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, як того вимагає стаття 280 КУпАП, зокрема, не встановивши та не відобразивши в мотивувальній частині постанову ключову посадову роль ОСОБА_1 . Це свідчить про порушення принципу законності та формальний підхід до розгляду справи. Крім того, суд першої інстанції не здійснив належної оцінки поданих доказів згідно зі статтями 251 та 252 КУпАП, ігноруючи матеріали, що ставили під сумнів вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Рішення, що ґрунтується виключно на акті перевірки в умовах незавершеної процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, не відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом» та унеможливлює настання юридичної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова судді Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.155-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.155-1 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є.П. Євграфова