Справа № 462/4337/25
ПОСТАНОВА

24 червня 2025 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, дозиметриста відділення дозиметричного контролю радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в провадження Залізничного районного суду м. Львова надійшов протокол №7 про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. Як вбачається з вказаного протоколу ОСОБА_1 , в період з 06 червня 2025 року по 11 червня 2025 року, будучи дозиметристом відділення дозиметричного контролю радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , солдатом за призовом по мобілізації, військовослужбовцем, не з`являвся на військову службу без поважних причин, після чого був примусово доставлений на військову службу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень ОСОБА_2 , він вказав, що 10 червня 2025 року о 09:15 він здійснив черговий телефонний дзвінок на мобільний номер солдата ОСОБА_1 , однак номер був вимкнений. Після цього він в телефонному режимі відав наказ головному сержанту ОСОБА_3 прибути за адресою мешкання солдата ОСОБА_1 з метою перевірки його місця знаходження. Близько 14:00 10 червня 2025 року, головний сержант ОСОБА_4 в телефонному режимі доповів, що він разом зі хрещеною тіткою солдата ОСОБА_1 - пані ОСОБА_5 намагалися відчинити вхідні двері, так як в неї є ключ, але спроба не вдалося, оскільки вхідні двері були зачинені із середини та ключ вставлений в замковий отвір. На стуки у вхідні двері та заклики відчинити солдат ОСОБА_1 не реагував. Усвідомлюючи, що солдат ОСОБА_1 перебуває за місцем свого мешкання та уникає проходження військової служби, було прийнято рішення вполювати його під час виходу із своєї квартири. 11 червня 2025 року, близько 15:00 він з головним сержантом ОСОБА_3 прибули за адресою мешкання солдата ОСОБА_1 , з метою перевірки його місце знаходження, однак на стуки у вхідні двері їм ні хто не відповідав. Далі вони почали пильнувати солдата ОСОБА_1 під вхідними дверима в під?їзд, близько 16:00 на початку вул. Михайла Бойчука вони помітили солдата ОСОБА_1 в цивільній формі одягу та пішли йому на зустріч, помітивши нас солдат ОСОБА_1 вирішив втікати, але вони його наздогнали. Опору він не чинив, однак намагався втекти. Після чого солдата ОСОБА_1 було доставлено до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження служби.

Вказані пояснення є аналогічними з наявними в матеріалах справи поясненнями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 .

Крім того, в матеріалах справи також містяться пояснення ОСОБА_1 , в яких він вказав, що 11 лютого 2025 року він прибув для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 на посаду дозиметриста дозиметричного відділення взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту. 05 червня 2025 року, його повідомлено про намір подати рапорт командуванню частини про призначення його на посаду - мийника посуду в їдальню військової частини НОМЕР_1 , що йому не сподобалось. Так як 05 червня 2025 року, йому надано час для відпочинку, то він пішов за місцем свого мешкання. Маючи пригнічений стан, почав вживати алкогольні напої - горілку. 06 червня 2025 року, близько 10:15, прокинувся вдома від телефонного дзвінка - телефонував майор ОСОБА_2 , Відповівши на дзвінок0 повідомив, що проспав та пообіцяв прибути у частину за 40 хвилин. Однак, оскільки мав ознаки алкогольного сп?яніння, то не хотів прибувати у частину, так як подумав що його відведуть до нарко - психологічного диспансеру для засвідчення стану сп`яніння. Поставивши телефон на дзвінок без звуку, він продовжив спати. На телефоні дзвінки не реагував. 07 червня 2025 року та 08 червня 2025 року, в частину не хотів приходити, так як погано себе почував та думав, що його будуть сварити. На телефоні дзвінки не відповідав, так як не хотів. На стуки в вхідні двері не реагував, так як не хотів нікого бачити. 09 червня 2025 року, близько 09:00 усвідомлюючи, що сталося, хотів звернутися до нарко - психологічного диспансеру з метою лікування від алкогольної залежності, але так і не звернувся так як погано себе почував. На телефоні дзвінки не відповідав, так як не хотів. На стуки в вхідні двері не реагував, так як не хотів нікого бачити. 10 червня 2025 року, протягом дня себе погано почував та не хотів ні з ким розмовляти. На телефоні дзвінки не відповідав, так як не хотів. На стуки в вхідні двері не реагував, так як не хотів нікого бачити. 11 червня 2025 року, близько 12:00 вийшов з квартири та пішов в аптеку за знеболюючим та прогулявся по місту, приблизно 16:00 цього ж дня я підходячи до свого будинку побачив як мені на зустріч йдуть майор ОСОБА_2 , та головний сержант взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_3 . Побачивши їх, захотів втекти та звернув у бік будинку у двори вулиці, так як вважав, що його будуть сварити. Однак, його наздогнали та посадили у машину і привезли до військової частини НОМЕР_1 .

Як вбачається з службової характеристики ОСОБА_1 , в період з 11 березня 2025 року по 18 березня 2025 року, не з?являвся на військову службу без поважних причин. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14 квітня 2025 року по справі №462/2132/25 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, згідно вказаної постанови ОСОБА_1 в період з 1 березня 2025 року по 18 березня 2025 року, будучи дозиметристом відділення дозиметричного контролю радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , солдатом за призовом по мобілізації, військовослужбовцем, дібчи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби на порушення своїх статутних обов`язків, не з`являвся на військову службу без поважних причин, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

19 травня 2025 року, ОСОБА_1 , не з?явився на військовій службі без поважних причин після чого був примусово доставлений на військову службу у стані алкогольного сп?яніння (1,02 % - висновок № 000987 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.05.2025).

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14 квітня 2025 року по справі №462/2132/25 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, згідно вказаної постанови ОСОБА_1 19 травня 2025 року, будучи дозиметристом відділення дозиметричного контролю радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , солдатом за призовом по мобілізації, військовослужбовцем, діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби на порушення своїх статутних обов`язків, не з`явився на військову службу без поважних причин, після чого примусово був доставлений на військову службу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

При цьому, КУпАП не вимагає, щоб на момент направлення матеріалів прокурору або органу досудового розслідування, суд з достовірністю встановив усі елементи складу злочину, для ініціювання питання про проведення досудового слідства достатньо наявності в діях особи, яка притягається до відповідальності, ознак кримінального правопорушення.

В той же час, як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, від 30 січня 2024 року по справі 336/5209/22, від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Відтак, наявні в матеріалах справи обставини можливо свідчать про наявність у ОСОБА_1 , стійкого та усвідомленого наміру не просто тимчасово уникнути виконання військових обов`язків, а саме ухилитися від військової служби взагалі, остаточно. Це може підтверджуватися не лише фактичними діями особи, а й послідовністю таких дій, що мають системний характер, а також відсутністю будь-яких об`єктивних, документально підтверджених поважних причин неявки. ОСОБА_1 , ймовірно уникав контактів із представниками військової частини, тривалий час перебував за місцем проживання, відмовляючись відчиняти їм двері та не реагуючи на їх дзвінки. Зухвалість його поведінки підкреслюється ще й тим, що, повертаючись додому у цивільному одязі, при спробі встановити з ним контакт, він навмисне намагався втекти з місця події, розуміючи, що його можуть затримати та повернути на службу. Вказане може бути проявом внутрішнього переконання особи уникнути свого обов`язку не тимчасово, а повністю, що свідчить про відсутність каяття чи наміру виконати покладений на нього військовий обов`язок.

Крім того, суд бере до уваги факт, що ОСОБА_1 , вже двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, що зафіксовано у відповідних постановах Залізничного районного суду м. Львова. Вказане можливо свідчить про системне, свідоме і умисне ігнорування військової дисципліни та законних вимог командування, незважаючи на попередні заходи впливу. Сукупність усіх встановлених доказів: попередні притягнення, фактичне переховування, уникнення спілкування з представниками частини, спроба втечі можливо вказує на наявність у ОСОБА_1 умислу на залишення військової частини на невизначено тривалий термін з метою остаточного ухилення від військової служби у період дії воєнного стану.

Відтак, оцінивши зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 можуть вбачатись ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 чи 408 Кримінального кодексу України, що більш конкретно може бути встановлено під час досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, матеріали у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 172-11 ч.3 КУпАП підлягають передачі до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону для вирішення питання про наявність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування, в разі наявності ознак в діях ОСОБА_1 , злочину.

При цьому, направляючи справу органу досудового розслідування для проведення досудового розслідування, суд заздалегідь не вирішує питання про доведеність вини учасників конфлікту у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правову кваліфікацію їх дій, оскільки з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо наявності умислу, вини, причинно-наслідкового зв`язку та надання правильної кваліфікації дій можливо лише на підставі оцінки доказів, які можуть бути отримані процесуальним шляхом в ході проведення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 124, 253, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-11 КУпАП направити до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону для вирішення питання щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України та початку досудового розслідування.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: А.І. Ліуш