Справа № 346/1190/25
Провадження № 33/4808/441/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Кукурудз
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду від 16 травня 2025 року щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

З матеріалів справи, слідує, що 03.03.2025 року о 17 год 08 хв. у с. Лісний Хлібичин, Івано-Франківської області дорога Н-10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Jeep Cheroke", д.н.з. НОМЕР_1 та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, 03.03.2025 року о 17 год. 08 хв. у с. Лісний Хлібичин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Jeep Cheroke", д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив сигнальним жезлом з червоним сигналом. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.2.4, 8.9 а ПДР України, та вчинив правопорушення пердбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Постановою Коломийського міськрайонного суду ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Оскаржуючи вказану постанову ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною, оскільки суд першої інстанції в повній мірі не з`ясував обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення не є вмотивованим та обгрунтованим, винесене за відсутності будь-яких доказів його вини а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Вказує, що суд спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду.

Зазначає, що працівниками поліції порушено його право на правову допомогу, оскільки він неодноразово заявляв поліцейським скористатися професійною правничою допомогою.

Під час складання протоколів не дотримано вимог чинного законодавства щодо належності та допустимості доказів, працівниками поліції не вжито належних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, не надано жодних належних і допустимих доказів, які могли б підтвердити факт скоєння ним правопорушень, а факт вчинення правопорушень не зафіксовано належним чином, як того вимагає КУпАП.

Стверджує, що відомості зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення щодо нього не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Постанова суду першої інстанції грунтується виключно на припущеннях, за відсутності належних, достовірних, беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували його винуватість.

Просить постанову суду щодо нього за ст. 130 ч.1, 122-2 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі просить задовольнити, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженогопостановою КабінетуМіністрів Українивід 17грудня 2008р.№ 1103 (зі змінами) (далі - Порядок) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

На переконання апеляційного суду судом першої інстанції належним чином не досліджено доказів наявних в матеріалах справи, таким надано неправильну та необґрунтовану оцінку.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у судовому рішенні суд першої інстанції покликався на протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №2611322 від 03.03.2025 року, акт огляду, направлення до медичного закладу, відеозапис з нагрудних камер працівників.

Однак, суд першої інстанції не дав оцінки наведеним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності для прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 3), ОСОБА_1 направлено до медичного закладу КНП ПОК ЦПЗ ІФОР для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Однак в направленні відсутні дані про те, що ОСОБА_1 відмовляється від огляду в медичному закладі.

Так, як вбачається з наявного відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, через постійний голосний шум на відео, що перекриває будь-які інші звуки, не зафіксовано (неможливо встановити) факт озвучення працівниками поліції ОСОБА_1 виявлених в останнього ознак алкогольного сп`яніння зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, відеоматеріали є переривчистими, носять фрагментарний характер. Тобто із зазначених відео файлів в цілому не зрозуміло і неможливо встановити предмет розмови ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Натомість інші наявні відео файли лише фіксують процес оформлення та складення працівниками поліції матеріалів.

З огляду на вимоги ч.2 ст.266 КУпАП та п.8 Положення наявні відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, зокрема наявні в матеріалах справи відеозаписи неможливо визнавати допустимим та належним доказом доведення факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як наслідок протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 261322 від 03.03.2025 року (а.с.1), акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 03.03.2025 року та направлення на огляд до медичного закладу ОСОБА_1 від 03.03.2025 року , які є похідними доказами по відношенню до відеозаписів, підлягають визнанню недопустими та неналежними доказами.

Інші докази, зокрема наявність двох свідків та їхніх пояснень, які могли б засвідчити факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, в матеріалах справи відсутні

Згідно з ч.2 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, постанова суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі в цій частині слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Водночас, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, є обґрунтованим, такий відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №261352 від 03.03.2025 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с.19); даними відеозапису яким підтверджується факт переслідування поліцейськими автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , а саме водій ОСОБА_1 певний час не реагував на вимоги працівників поліції про зупинку та продовжував рух автомобілем.

Апеляційний суд вважає, що розгляд матеріалів даної справи в частині визнання вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП проведено судом першої інстанції повно та об`єктивно.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП апеляційний суд враховує характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, та приходить до переконання про те, що на ОСОБА_1 слід накласти стягнення в межах санкції ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Таким чином апеляційний суд приходить до обґрунтованого переконання про те, що постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 слід змінити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Коломийського міськрайонного суду від 16 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП змінити.

Провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №261322 від 03.03.2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вважати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 гривні.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Б.І. Кукурудз