Справа № 309/1565/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/869/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 22.03.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148059 від 19.03.2024 та постанови суду від 22.03.2024 вбачається, що 18.03.2024 приблизно о 17 год, прикордонним нарядом «Секрет» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу на околиці м. Хуст в межах прикордонної смуги (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 248 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону, було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який спільно з громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 22.03.2024 скасувати та закрити провадження у справі. Посилається на те, що у порушення вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП матеріали справи не містять жодних відомостей вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Будь-які докази, які свідчили про спробу незаконного перетину державного кордону відсутні. У протоколі та оскаржуваній постанові не відображено, які саме дії, що вчинені ним, полягають у спробі незаконного перетину кордону. Крім того, стверджує, що матеріали справи не містять його пояснень та пояснень осіб, які з ним перебували, рапортів та пояснень працівників прикордонної служби. Також зазначає, що жодна з вилучених у нього речей, не доводила його наміру на здійснення незаконного перетину державного

-2-

кордону або спробу на такий перетин, у зв`язку з чим такі були йому повернуті. Матеріали справи не містять відомостей про те, що місце, де його було затримано, не є дозволеним для перебування на ньому людей, у тому числі громадян України, і що це була прикордонна зона. Звертає увагу на те, що при затриманні він не визнавав вину, заяву про визнання вини та розгляд справи без його участі підписав під тиском працівників прикордонної служби. Разом з тим, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки він не брав участі в розгляді справи та не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, а постанова у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП строк йому не вручена та не надіслана.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та захисник-адвокат Карпухін Д. Ю. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а такожрішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Карпухіна Д. Ю., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження піддягає задоволенню, а його апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього та відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, також відсутні дані про направлення та отримання ОСОБА_1 постанови судді від 22.03.2024 матеріали справи не містять.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи клопотання захисника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про

-3-

адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд уважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, всупереч доводів апеляційної скарги, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній, всупереч доводів апеляційної скарги, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148059 від 19.03.2024 стверджено, що 18.03.2024 приблизно о 17 год, прикордонним нарядом «Секрет» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу на околиці м. Хуст в межах прикордонної смуги (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 248 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону, було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який спільно з громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 18.03.2024; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів 18.03.2024; письмовими поясненнями інспектора Державної прикордонної служби від 19.03.2024 та ОСОБА_1 від 18.03.2024 та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

-4-

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що матеріалами справи не доведено наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності ОСОБА_1 . Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено його підписом.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Твердження ОСОБА_1 про недоведеність факту вчинення ним спроби незаконного перетину державного кордону, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_1 в межах прикордонної смуги (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 248 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону, у складі групи осіб та про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії водій відділення моніторингу обстановки ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби ОСОБА_6 діяв у межах наданих йому повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що він вчинив спробу перетнути державний кордон України, оскільки відсутні: наявність прямого умислу, суб`єктивна та об`єктивна сторони у особи правопорушення, є неприйнятними, з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з

-5-

використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у складі групи осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

З матеріалів справи, зокрема, з протоколу про адміністративне затримання, вбачається, що 18.02.2024 о 17 год ОСОБА_1 був виявлений та затриманий в межах прикордонної смуги (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 248 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону, за спробу незаконного перетинання державного кордону в пішому порядку з України в Румунію поза встановленими пунктами в складі групи осіб громадян України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України в Румунію, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 18.03.2024 о 17 год, в межах прикордонної смуги (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 248 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону, спільно з трьома громадянами України, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон, внаслідок чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Секрет».

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 чи його захисник оскаржували дії працівників прикордонної служби під час затримання ОСОБА_7 . Доказів, які б свідчили про протилежне, стороною захисту до апеляційної скарги не надано.

-6-

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції формально та однобоко підійшов до її розгляду, внаслідок чого постановив незаконне рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави уважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не визнає, умислу на перетин державного кордону не мав, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисником не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною

-7-

захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_8 задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Хустського районного суду Закарпатської області від 22.03.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а постанову судді судді Хустського районного суду Закарпатської області від 22.03.2024 щодо нього, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя