ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/461/25Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І.
Провадження № 33/817/308/25 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Рекуша О.Р. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Згідно постанови, 25 березня 2025 року о 20 год. 20 хв. в с. Зубрець по вул. Нагірянка, 4 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер 6810, а також в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Рекуш О.Р. просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт керування 25 березня 2025 року ОСОБА_1 транспортним засобом;

із дослідженого відеозапису встановлено, що відсутня зупинка транспортного засобу в спосіб передбачений ПДР України;

працівники поліції не озвучили ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння;

із відеозаписів наявних у матеріалах справи не вбачається, що в ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння;

відеозаписи наявні у матеріалах справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у найближчому медичному закладі;

протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, так як за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом.

Заслухавши доводи захисника Рекуша О.Р., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 281671 від 25 березня 2025 року; рапорті старшого інспектора чергового відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області Сайчука Б.М. від 25 березня 2025 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного стосовно ОСОБА_1 ; направленні водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 березня 2025 року; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4353602 від 25 березня 2025 року; відеозаписів наявних у матеріалах справи.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Твердження апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт керування 25 березня 2025 року ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 281671 від 25 березня 2025 року, який узгоджується з відеозаписами із реєстратора службового автомобіля, а також відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Так, даними відеозапису із реєстратора службового автомобіля (файл document_648897942 з 20:20:40 год) зафіксовано як транспортний засіб марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку безпосередньо перед тим, як до нього під`їхав автомобіль патрульної поліції, після чого до даного транспортного засобу підійшов працівник поліції.

Також, даними відеозапису із нагрудної камери працівника поліції (файл export-3zbjw) зафіксовано, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не заперечує факту свого керування транспортним засобом.

Крім наведеного, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4353602 від 25 березня 2025 року, якою на ОСОБА_1 було накладено стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і доказів такого апеляційному суду не надано, а тому слід вважати, що ця постанова не скасована і набрала законної сили.

Надуманими є доводи захисника про те, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 в спосіб передбачений ПДР України, так як вбачається із матеріалів справи, зокрема відеозапису із реєстратора службового автомобіля (файл document_648897942 з 20:20:40 год), перед зупинкою автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 рухався назустріч патрульному автомобілю поліції, і після увімкнення працівниками поліції проблискових маячків червоного кольору ОСОБА_1 зупинив свій транспортний засіб.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апеляційної скарги про те, що із відеозаписів наявних у матеріалах справи не вбачається, що в ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння, а також те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про виявлені ними ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З наявних у справі відеозаписів видно, що працівник поліції оголошував ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, які стали причиною направлення останнього на відповідний огляд (файл export-3zbjw з 20:22:51 год).

Окрім цього, ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), які були визначені поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксовані як в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного стосовно ОСОБА_1 , так і в направленні водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 березня 2025 року, що спростовує твердження захисника про те, що працівники поліції не озвучили ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Апеляційні доводи захисника про те, що відеозаписи наявні у матеріалах справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з наявного у справі відеозапису (файл export-3zbjw з 20:33:25 год), після зупинки водія ОСОБА_1 поліцейський висловив підозру щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння та повідомив останньому ознаки такого стану, у зв`язку з чим запропонував водію пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, так і проїхати до медичного закладу для проходження огляду на що ОСОБА_1 категорично відмовився.

Таким чином, дані зафіксовані на вказаному відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та відповідних підзаконних актів, якими визначено порядок направлення водіїв для огляду на стан сп`яніння і порядок проведення такого огляду.

Отже, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Рекуша О.Р. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя