Справа № 463/3137/25 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г. Б.
Провадження № 33/811/834/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Мацієвської А.І, потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року,

встановив:

постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,0 гривень (триста сорок гривень 00 копійки) в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Згідно із постановою, ОСОБА_1 23.03.2025 року о 09 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно сестри дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме ображав її нецензурною лексикою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На згадану постанову особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною , такою, що підлягає скасуванню.

Стверджує, що він не вчиняв жодного правопорушення щодо ОСОБА_2 , яка є повнолітньою особою, а ч.2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Наголошує, що суд у оскаржуваній постанові безпідставно вказав, що апелянт «частково заперечив факт вчинення правопорушення», оскільки він категорично заперечив факт вчинення правопорушення, що ставиться йому у вину. Звертає увагу, що за обставин викладених у протоколі конфлікту між ним і ОСОБА_2 не було. Насправді мав місце конфлікт між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_4 щодо участі в оплаті житлово-комунальних послуг.

Вважає, що потерпіла надає суперечливі покази і має мету вижити апелянта з квартири, у зв`язку із чим неодноразова зверталася до поліції. Зазначає, що жодного конфлікту між ним і ОСОБА_2 не було.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Мацієвської А.І. на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілої садової, яка заперечила доводи апеляційної скарги та просила постанову Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 689769 від 23.03.2025 року щодо ОСОБА_1 складено із врахуванням наведених вище вимог Закону, відтак апеляційні доводи у цій частині до уваги не бере.

Також, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Таке зокрема підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 689769 від 23.03.2025 року; заявою потерпілої від 23.03.2025 року, оцінкою ризиків вчинення домашнього насильства, складеною 18.03.2025 року щодо ОСОБА_1 поліцейським уповноваженого підрозділу поліції від 23.03.2025 року.

Таким чином, суддя районного суду, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини цієї справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Твердження у апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не вчиняв жодного правопорушення щодо ОСОБА_2 , яка є повнолітньою особою, а ч.2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи апеляційний суд не бере до уваги.

При цьому апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної постанови мотивовано та підставно обґрунтував визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, також і у вступній частині оскаржуваної постанови міститься посилання на ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка вказана і у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 689769 від 23.03.2025 року, який був предметом розгляду у суді першої інстанції.

Натоміть у резолютивній частині оскаржуваної постанови визнав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,0 гривень (триста сорок гривень 00 копійки) в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

З урахуванням наведеного, постанову Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_3 у частині посилання на частину ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що міститься у резолютивні частині оскаржуваної постанови, слід змінити.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративно відповідальності ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У решті постанову Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ