Справа № 766/9542/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Єпішин Ю.М., розглянувши заяву про самовідвід судді Херсонського міського суду Херсонської області Бугрименка Валентина Володимировича у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 41-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Бугрименко В.В. заявив самовідвід у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 41-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свою заяву мотивував тим, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.06.2025 року, вказана справа № 766/9542/25 розподілена судді Бугрименку В.В. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності є його знайомим, з яким він перебуває у дружніх відносинах. Зазначив, що вказана обставина може викликати сумніви у стороннього спостерігача в неупередженості судді при розгляді даної справи. У зв`язку з вищенаведеним заявляє собі самовідвід, оскільки він, як суддя не може брати участь у розгляді зазначеної справи.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду заяви по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебувають матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 41-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Справа скерована до Херсонського міського суду Херсонської області Південним Міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 зазначена справа передана на розгляд судді Бугрименку В.В. (справа № 766/9542/25).

Відповідно до положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі додержання законності.

Нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді.

У пункті 4 рішення Ради суддів України № 34 від 08.06.2017 року роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, суддя може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства.

Згідно частини 1 статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Оскільки у вказаному Кодексі відсутні норми, що регулюють порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді, а тому діє аналогія закону та в даному випадку слід керуватися нормами КПК України.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений статтями 75, 76 КПК України.

Відповідно до статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожен має право на справедливий… розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом…, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») (Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Відповідно до пункту 81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України», «неупередженість» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Згідно пунктів 2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XI З`їзду суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Як вбачається із заяви про самовідвід судді Херсонського міського суду Херсонської області Бугрименка Валентина Володимировича у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 41-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення він посилається на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є його знайомим, з яким він перебуває у дружніх відносинах. Вказана обставина може викликати сумніви у стороннього спостерігача в неупередженості судді при розгляді даної справи.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про обґрунтованість заявленого суддею Бугрименко В.В. самовідводу, що свідчить про наявність в заяві судді обставин, що виключають можливість його участі у розгляді вказаної справи, у зв`язку із чим заява про самовідвід судді Бугрименка В.В. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76, 80, 82 КПК України, 245,246,283,285 КУпАП України, суд, -

постановив:

Заяву про самовідвід судді Херсонського міського суду Херсонської області Бугрименка Валентина Володимировича у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 41-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - задовольнити.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення № 766/9542/25, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 41-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу для визначення іншого складу суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М.Єпішин