ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Рокітянського В.В., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду, - 05.08.2023 року о 22 год. 34 хв. в м. Ужгород, вул. Капушанська, 35, водій ОСОБА_1 , керував т/з Kia Magentis, днз НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу «DRAGER», що зафіксовано за допомогою нагрудних реєстраторів працівників поліції. Результат 0,97 проміле тест №1024, 22:47, чим порушив п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Рокітянський В.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не з`ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам і обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що під час судового розгляду було задоволено клопотання сторони захисту щодо виклику в судове засідання свідка, а саме працівників поліції, що здійснювали зупинку та освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також інших свідків, що підтверджували не вживання алкогольних напоїв правопорушником, в той же час, суд не здійснив допиту вказаних свідків в судовому засіданні, що на думку сторони захисту позбавило суд об`єктивно прийняти рішення у справі. Зазначає, що застосування технічних заходів вимірювання стану алкогольного сп`яніння було зафіксовано шляхом складання акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (без дати та часу складання та освідування). Посилається, що записи з боді камер працівників поліції містять епізодичні записи фіксування правопорушення, що не дає учасникам судового провадження на формування об`єктивних обставин, однак такі обставини судом враховані не були. Зазначає, що місцевий суд не врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, які не були перевірені, встановлені, доведені та зазначені судом в постанові, про що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності таких обставин, які повинні впливати в дійсності на накладення стягнення. Тому вважає, що протокол про адміністративне правопорушення є незаконним, а постанова суду, винесена на підставі такого протоколу, прийнята з порушенням норм процесуального права.

Щодо пропущеного строку зазначає, що рішення у справі прийнято без присутності правопорушника та його захисника та копія постанови сторонами не отримувалась, про прийняте рішення дізналися з реєстру судових рішень 07.08.2025, тому просять поновити такий.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Рокітянський В.В. не з`явилися, однак адвокат направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, а також зазначив, що правопорушник ОСОБА_1 не може прибути в судове засідання у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Судом відхилене заявлене клопотання, оскільки судовий розгляд справи за клопотаннями захисника уже неодноразово відкладався. Крім того враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за відсутності учасників судового провадження.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд продовжено судом першої інстанції 01.08.2024 без участі ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Рокітянського В.В., а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №068979 від 05.08.2023 слідує, що 05.08.2023 року о 22 год. 34 хв. в м. Ужгород, вул. Капушанська, 35, водій ОСОБА_1 , керував т/з Kia Magentis, днз НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу «DRAGER», що зафіксовано за допомогою нагрудних реєстраторів працівників поліції. Результат 0,97 проміле тест №1024, 22:47, чим порушив п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Своїми підписами в протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №068979 від 05.08.2023, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; даними тестування на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів «Alcotester Drager №6820» від 05.08.2023, згідно якого встановлено 0,97 проміле алкоголю в крові ОСОБА_1 ; даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які підписані ОСОБА_1 та заперечень не містять; розпискою ОСОБА_1 про залишення на зберігання транспортного засобу марки Kia Magentis, днз НОМЕР_1 , за адресою: м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська), 61; даними відеозапису з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліції досліджених в судовому засіданні та з якого вбачається, що інспектори патрульної поліції після порушення водієм ПДР, а саме перетинання ним суцільної лінії попрямували за ним із застосуванням спеціальних світлових сигналів. Однак водій не зупинявся, аж доки не заїхав на стоянку за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 35, де його наздогнали працівники УПП в Закарпатській області. Після зупинки, під час перевірки документів, у ОСОБА_1 один із працівників поліції запитує чи вживав він алкогольні напої, на що водій заперечує (22:37 год.). Разом із тим, інший поліцейський просить ОСОБА_1 дихнути та після цього пропонує пройти йому огляд на стан сп`яніння, на що водій погоджується. Варто зауважити, що під час вказаного діалогу сам ОСОБА_1 , зазначає, що в разі необхідності, він готовий пройти огляд. Для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, на місце був викликаний інший екіпаж поліції. На відео зафіксовано проходження ОСОБА_1 , огляду на стан сп`яніння, результат 0,97 проміле. Жодних заперечень останній не висловлює, зазначає, що сам винен та що сплатить штраф; показами свідка ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами, в тому числі і доводами захисника-адвоката Рокітянського В.В., який категорично заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Тому посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, є необґрунтованими, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст. 251, 252 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Щодо тверджень адвоката про те, що у відповідності до Інструкції з експлуатації газоаналізатора Drager «Alcotest 6820» умовою правильної роботи приладу є суворе дотримання вимог, що наведені у розділі «Інтервали технічного обслуговування», яким передбачено, що прилад має проходити калібрування кожні шість місяців, а відповідно до роздруківки приладу Drager «Alcotest 6820» останнє калібрування приладу відбулось ще 01.12.2022 року , тобто з порушенням шестимісячного строку суд зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 1740 083 23 від 02.11.2023 слідує, що Газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6820» Зав. № ARHJ-0271 Виробник: «Drager Safety Ag & Co, KgaA», Німеччина пройшов повірку, та свідоцтво чинне до 02.11.2024 року.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про метрологію, метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові в повітрі, що видихається. Пунктом 1 ст.17 вказаного Закону України передбачено, що законодавчо врегульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Водночас законом не встановлено вимог до законодавчого регулювання засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають у експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року. Таким чином, газоаналізатори виробництва компанії «Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина», що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту, що узгоджується зі змістом повідомлення заступника генерального директора ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів".

У Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл", який є офіційним представником виробника, на медичні вироби "Газоаналізатори Drager Alсotest", зокрема газоаналізатор "Drager "Alcotest 6820".

На офіційному сайті ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл", який надає послуги сервісного центру для гарантійного та післягарантійного обслуговування приладів алко- та наркодіагностики Drager зазначено, що для використання приладів у професійній діяльності у підрозділах Департаменту патрульної служби та Управління національної поліції, Міністерства охорони здоров`я та службах охорони праці та безпеки підприємств необхідне своєчасне проведення операцій "Сервісне технічне обслуговування", "Градуювання та "Повірка" принаймні 1 раз на 12 місяців.

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» визначено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1747 від 13жовтня 2016року і він становить 1 рік.

Із роздруківки технічного приладу «Drager Alcotest 6820», з використанням якого проводився огляд ОСОБА_1 , вбачається, що його калібрування здійснено 01.12.2022, а тому на момент проведення огляду (05.08.2023) названий алкотестер був використаний працівником поліції у межах міжповірочного інтервалу для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки тривалістю 1 рік, що підтверджено й у свідоцтві про повірку цього засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 1740 083 23.

Тобто апеляційний суд констатує, що під час огляду ОСОБА_1 було застосовано спеціально призначений для встановлення стану алкогольного сп`яніння технічний засіб, який відповідав пред`явленим до нього вимогам і був використаний з дотриманням умов його експлуатації, тому доводи сторони захисту в цій частині, апеляційний суд відхиляє.

На посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права на проходження медичного освідчення в закладі охорони здоров`я та не здійснили його доставку до відповідних медичних закладів, апеляційний суд ставиться критично, оскільки згідно з дослідженого відеозапису з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліції вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та не висловлював незгоди із результатами огляду на стан сп`яніння. Більше того, ОСОБА_1 зазначав, що він поспішає, просить виписати йому штраф щоб він міг повернутися до роботи, та після проходження огляду подякував патрульним за належне виконання їх роботи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних заяв, клопотань, або інших пояснень ОСОБА_1 з приводу незаконних дій працівників поліції матеріали провадження не містять, а незгода з діями працівників поліції була висловлена його захисником лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.

Разом з тим, ні ОСОБА_1 , ні його представником не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки з приводу незаконності дій працівників поліції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.9»а» Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження захисника про те, що записи з боді камер працівників поліції містять епізодичні записи фіксування правопорушення, що не дає учасникам судового провадження на формування об`єктивних обставин, апеляційний суд відхиляє та не бере до уваги, оскільки досліджений в судовому засіданні диск з відеофайлами подій отриманий в порядку, передбаченому діючим Законодавством України, є інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.Апеляційний суд зауважує, що у даному випадку зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Всі інші доводи, наведені захисником-адвокатом Рокітянським В.В. в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доводиться поза розумним сумнівом дослідженими в судовому засіданні доказами, які на переконання апеляційного суду є належними та допустимими, повністю взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Всупереч доводам сторони захисту, застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість постанови суду є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Рокітянського В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага