ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/311/25 Справа № 705/2373/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Піньковський Р. В. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, солдата в/ч НОМЕР_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 04 квітня 2024 року о 10 годині 16 хвилин на а/д М-05 Київ-Одеса 210км, керуючи транспортним засобом Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження, яке подано 04 квітня 2025 року посилається на те, що на момент розгляду справи він перебував на військовій службі, тому не був присутнім у судовому засіданні. Копію постанови не отримував. Вказує, що оскільки він і на даний час є військовослужбовцем, тому був обмежений в можливості своєчасно подати апеляційну скаргу до суду через перебування в районі бойових дій та лінії бойового зіткнення.

Вважає вищевказану постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та яка не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді справи, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події.

Вказує, що працівниками поліції безпідставно було проведено його огляд на предмет алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги ст. 266, 266-1 КУпАП та Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), оскільки, як вбачається з відеозапису, він перебував в адекватному стані та будь-які ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння у нього були відсутні.

Звертає увагу на те, що спочатку поліцейські пропонували пройти огляд на Драгері, на що він не відмовлявся. Надалі, коли Драгер показав 0‰, тоді поліцейські пропонували без усіляких ознак пройти огляд на наркотичне сп`яніння. Таке ставлення поліцейських апелянт вважає упередженим.

Також зазначає, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 266-1 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем, його огляд повинен був проводитися посадовою особою, уповноваженою на його проведення.

У зв`язку з вище вказаним огляд особи на алкогольного сп`яніння вважає недійсним.

Стверджує, що дії поліцейських не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон), оскільки ними не було зазначено підстави для перевірки документів у нього. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні жодні докази порушення ним ПДР. Цебто, відсутні докази наявності причин для перевірки документів.

З цього приводу посилається на позицію Верховного Суду, викладені в постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник просить скасувати вищевказану постанову за закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини справи, розглянувши справу поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що на наявних в матеріалах справи відеозаписах, ОСОБА_1 перебував в абсолютно адекватному стані та будь-які ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння у нього взагалі були відсутні.

Також, звертає увагу на те, що спочатку поліцейські пропонують пройти ОСОБА_1 огляд на Драгері на, що той не відмовляється. Надалі, коли Драгер показує 0‰, поліцейські пропонують без усіляких ознак пройти огляд на наркотичне сп`яніння.

Сторона захисту вважає таке ставлення поліцейських упередженим, оскільки для проходження повинні бути виявлені ознаки, а не просто пропозиція пройти огляд.

Направлення складене повністю в плані огляду на алкоголь, зазначено ті самі ознаки, що і в акті та вказано на результат на алкоголь, а ніяк не на наркотичне сп`яніння.

У зв`язку з вищевикладеним вважає огляд на стан сп`яніння недійсним.

Також вважає причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 безпідставною, що є порушенням ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Апеляційна скарга на постанову судді подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Однак клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді.

Заслухавши пояснення захисниці Клострейх О.В.. яка підтримала апеляційні вимоги та надала пояснення аналогічні їх змісту, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №625847 від 04 квітня 2024 року, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені у протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції такими доказами.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння; направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння з зазначенням виявлених поліцейським ознак наркотичного сп`яніння.

Суд першої інстанції надав належний аналіз відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на узбіччі біля стаціонарного посту поліції. Працівник патрульної поліції роз`яснює водієві причину зупинки транспортного засобу, а саме порушення ПДР перевищення швидкості руху та в подальшому ознайомлює з відповідним доказом на радарі TruCam, з яким ОСОБА_1 погоджується та підписує складену поліцейським відповідну постанову, а також висловлює бажання сплатити штраф на місці. Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про визнання останнім факту вчинення порушення, а тому доводить ту обставину, що він був зупинений за порушення ПДР, а отже керував транспортним засобом. Обставини подальшого спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими свідчать про невідповідність його поведінки обстановці, що склалась, оскільки останній має порушення мови та відмовляється вийти з автомобіля, уникає спілкування, постійно закриває вікно, висловлюється в нецензурній формі та поводить себе зухвало.

Також на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 знаходиться в салоні автомобіля один та в розмові по мобільному телефону зазначає про те, що його зупинили поліцейські. Крім того, після проходження огляду на стан сп`яніння на місці ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліцейського, який зазначив ознаки наркотичного, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. У той же час жодного разу, навіть після складання матеріалів, не заперечував факт керування транспортним засобом.

Попри доводи апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею районного суду відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом не встановлено неповноти судового розгляду, яка могла б вплинути на висновки суду. Разом з тим під час судового розгляду в суді першої інстанції не залишилось недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Посилання апелянта на ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, зважаючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, з приводу порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння стосовно військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, повинен проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів є необґрунтованими.

У даному випадку ОСОБА_1 не перебував у вказаних місцям, внаслідок чого, як водій транспортного засобу, повинен виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України.

З огляду на наведене, у цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, що не охоплюється порядком проведення огляду військовослужбовців Збройних Сил України, передбаченого ст. 266-1 КУпАП чи Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України».

Апеляційним судом враховується, що діючим законодавством не передбачено порядку проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Напроти розд ІІ п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Оспорювання апелянтом ознак наркотичного сп`яніння, як на підставу для скасування постанови судді та закриття провадження у справі є безпідставними, оскільки відповідно до приписів п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Утім, ОСОБА_1 відмовся від проходження вказаного огляду, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Через те, що ознаки алкогольного і наркотичного сп`яніння можуть бути збіжними, первісне помилкове визначення перебування ОСОБА_1 з ознаками алкогольного, а не наркотичного сп`яніння не впливає на законність вимоги поліцейського пройти водієм огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що всупереч ствердження апелянта з боку працівників поліції не було будь-яких ознак впливу на ОСОБА_1 та упередженості до нього з боку зазначених осіб.

Всупереч доводам апелянта, не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП підстава зупинки транспортного засобу, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи.

Слід відзначити, що сторона захисту в апеляційній скарзі приводить нерелевантну практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, оскільки в ній йде мова про розгляду справи посадовою особи уповноваженого підрозділу Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів

На відміну від вимоги про пред`явлення документів, серед інших реєстраційного документу на транспортний засіб, вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.

У відповідності до ст. 38 КУпАП за загальним правилом, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Утім частина 2 цієї статті передбачає виключення з цього правила, зокрема частина 6 визначає, що а дміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, 04 квітня 2024 року, то строк накладення адміністративного стягнення на день винесення постанови суддею місцевого суду 11 вересня 2024 року, не закінчився.

Сплив такого строку на час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, не тягне за собою правових наслідків.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук