Справа № 462/2306/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2025 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 919974 від 19.03.2025 ОСОБА_1 19.03.2025 о 07.14 год. за адресою на вул. П`ясецького, 10 у м. Львові, керував транспортним засобом марки «Subaru», р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

26.05.2025 ОСОБА_1 подав до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого вказує, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), тому доведеними перш за все мають бути дві обставини: факт керування транспортним засобом та перебування у стані сп`яніння. Зазначає, що із наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських не вбачається, що автомобіль марки «Subaru», р.н. НОМЕР_2 , перебував у русі та був зупинений на вимогу поліцейських. Верховний Суд у своєму рішенні від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17 визначив, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення. Звертає увагу на те, що вимогами закону передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції і відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. При цьому Верховний Суд зазначав у справі № 216/5226/16-а у постанові від 18.07.2019, що доказом порушення ПДР України не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій. Однак, у даному випадку, поліцейськими цих вимог не було дотримано, наявний у матеріалах справи відеозапис є неповним та не містить відомостей саме за фактом вчинення правопорушення. Покликаючись на упереджене ставлення поліцейських, вказує на те, що на спростування інкримінованого йому поліцейськими правопорушення про перебування у стані алкогольного сп`яніння, того ж дня самостійно звернувся до лікаря, та згідно висновку останнього за результатами тесту алкоголю не виявлено. Просить провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 у суді свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив у повному обсязі, підтримав раніше подане письмове клопотання про закриття провадження у справі, з мотивів, наведених у клопотанні, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, оглянувши долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних камер поліцейських, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я 9 листопада 2015 року за № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно пункту 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251, 252 КУпАП, приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 вказаного Закону поліцейський має право зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Таким чином статтею 35 ЗУ «Про Національну поліцію» наведено вичерпний перелік випадків, коли поліцейський може зупинити транспортний засіб, всі інші причини зупинки автомобіля незаконні.

Однак у даному випадку ні матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей щодо підстав зупинки ОСОБА_1 , ні відеозаписом з нагрудних камер поліцейських з місця події не встановлено як факту зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , так і подальшого дотримання поліцейськими процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка перш за все розпочинається із негайного повідомлення поліцейським водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу із детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення покладається на уповноважений орган (посадову особу), який складає протокол про адміністративне правопорушення, що означає, що саме цей орган зобов`язаний зібрати докази, що підтверджують факт вчинення правопорушення та вину особи.

У матеріалах справи міститься рапорт інспектора ВРПП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 19.03.2025, згідно із змістом якого під час несення служби 19.03.2025 близько 07 год. 14 хв. У м. Львові на вул. П`ясецького, 10 помічено автомобіль марки Subaru, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія, якого 08.04.2024 Стрийський міськрайонний суд позбавив права керування на строк 1 рік. Підійшовши до вищевказаного автомобіля, привітався, представився, назвав причини зупинки згідно ст. 35 п. 3 ЗУ «Про Національну поліцію».

Всупереч викладеним обставинам, з оглянутого судом долученого до матеріалів справи диску із відеозаписом з місця події виявлено, що на диску наявні лише три відеофайли, перший з яких розпочинається о 07.14 год. із зйомки з відстані транспортного засобу, яка обривається на 19-ій секунді. На вказаному фрагменті відео не зафіксовано водія транспортного засобу, не встановлено особу водія. Наступний файл відеозапису з нагрудних камер поліцейських розпочинається вже о 07.16 год. і містить лише фрагмент тривалістю 1 хв. заповнення поліцейським Акта огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а третій відеофайл розпочинається по спливу 36 хвилин після завершення попереднього із оголошення ОСОБА_1 про виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння та пропозиції проходження огляду на визначення стану сп`яніння, з чого вбачається, що працівниками поліції по суті розпочато оформлення документів за ст. 130 КУпАП за пів години до повідомлення особі про виявлення в неї ознак алкогольного сп`яніння та проходження огляду.

Виходячи з вищевказаного, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази фіксації подій зупинки працівниками поліції автомобіля Subaru, номерний знак НОМЕР_1 , відсутні підстави вважати правомірною зупинку такого транспортного засобу на підставі п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» та, відповідно, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи щодо нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

Такі висновки суду, узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а також вказує, що у розумінні статті 251 КУпАП, за відсутності інших доказів рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Так, рапорт працівника поліції від 19.03.2025 долучений до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 919974 від 19.03.2025 із описом події, за результатами оцінки інших доказів у справі, зокрема відеозапису, суд розцінює критично, оскільки даний документ є внутрішнім службовим документом та не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших доказів.

Вказана позиція зазначена у п. 28 постанови Верховного Суду, у справі №524/4668/17. Суд вказав, на те, що працівник поліції є зацікавленою особою при розгляді справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин вчиненого правопорушення.

Як і сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень КУпАП, а тому не може слугувати доказом вчинення особою правопорушення без наявності сукупності інших належних доказів.

У даному випадку, представлені у матеріалах справи докази є неповними та не перебувають у логічно-послідовному взаємозв`язку між собою, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження в справі про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є перешкодою для розгляду адміністративної справи по суті, з`ясування її обставин та прийняття рішення по ній, в той же час як наведені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності твердження щодо допущених порушень процедури огляду та розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейськими знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Сам факт не безперервності та фрагментарності відеозапису не може розцінюватись судом як неналежний доказ, оскільки оцінюється судом як окремо, так і у сукупності з іншими належними та допустимими доказами у справі, з огляду на те, що доведеність винуватості особи не може базуватись лише на протоколі про адміністративне правопорушення, чи рапорті, однак у даному випадку суд звертає увагу на непослідовність дій поліцейських при розгляді справи про адміністративне правопорушення та відсутність фіксації відеозаписом саме ключових обставин процедури огляду та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підлягають обов`язковому встановленню та перевірці під час судового розгляду, зокрема зупинки транспортного засобу, повідомлення водію про причини зупинки транспортного засобу, роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності при складанні протоколу про адміністративне правопорушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Крім того, як вбачається із відеозапису, за категоричного заперечення ОСОБА_1 інкримінованого йому перебування в стані алкогольного сп`яніння, озвучених поліцейським ознак алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, водію не було роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння фактично несе аналогічні наслідки, що й об`єктивна сторона даного правопорушення, яка полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно результату тесту Драгер № 11310 від 19.03.2025, проведеного о 08.41 год., а також висновку спеціаліста КНП ЛОР ЛОМЦП та ТУ від 19.03.2025 стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі Коробов проти України, Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення поза розумним сумнівом. Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КупАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 247, 283, 284, 287-290 КУпАП, суд, -

постановив:

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал постанови у справі № 462/2306/25.

Суддя: Б.М.Гедз