ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/5564/24 Головуючий в 1 інст. Ткаченко М.О.
Провадження №33/807/631/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Купця Б.Л. (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, інваліда 2 групи, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Судом першої інстанції встановлено, що 7 жовтня 2024 року о 06 год. 33 хв. на трасі Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, 475 км, водій ОСОБА_1 керував т/з Mercedes-Benz, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду для встановлення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, що підтверджується висновком лікаря. Своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вона є незаконною і необґрунтованою, а висновки суду однобічними, поверхневими та такими, які не засновані на повному і детальному дослідженні обставин справи, а отже є хибними. Докази, які суд поклав в основу свого рішення є неналежними та здобутими з порушенням норм права та недотриманням необхідної процедури.

Звертає увагу суду, що про час та місце розгляду справи не був належним чином повідомлений, а відтак оскаржувана постанова ухвалена з порушенням вимог КУпАП, а також з порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, що є самостійною підставою для скасування постанови.

Вказує, що погодився пройти огляд в закладі охорони здоров`я, однак через серйозну хворобу нирок, не зміг надати біоматеріал у вигляді сечі. Натомість, запропонував лікарю взяти для аналізу біологічний матеріал у вигляді крові. Однак, лікар склав висновок з результатом «відмова від проходження повного медичного огляду. Разом із цим, в порушення вимог Інструкції лікарем не складався акт огляду, на підставі якого складається медичний висновок, акт відсутній і в матеріалах справи. Отже вважає, оскільки відповідний акт не складався, відмова не зафіксована ні за допомогою свідків, ні будь яким іншим чином, даний медичний висновок є недійсним.

Посилається на те, що є інвалідом 2 групи внаслідок війни та ветераном військової служби, а отже з нього не може стягатися судовий збір.

Просить скасувати постанову судді Запорізької області від 22 жовтня 2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Провадження в справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім вимог щодо скасування даної постанови, апелянт звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що участі під час розгляду справи не приймав, жодних судових повісток не отримував, копію оскаржуваного рішення отримав поштовим зв`язком лише 1 квітня 2025 року.

Таким чином вважає, що строк на апеляційне оскарження постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2024 року пропущений ним з поважних причин.

Дослідивши доводи, викладені в клопотанні, суддя апеляційного суду приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційну скаргу на постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 участі під час розгляду справи не приймав, копію оскаржуваного рішення отримав 1 квітня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового направлення (а.с. 34).

Враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2024 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, заслухавши учасників судового засідання, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що відображено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 144903 від 7 жовтня 2024 року підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 7 жовтня 2024 р., згідно якого у ОСОБА_1 поліцейським виявлені ознаки наркотичного сп`яніння (дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 3);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 8867 від 7 жовтня 2024 р., відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від повного медичного огляду;

- відеозаписом події (а.с. 9).

Суд дослідив всі докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, вимогами п.2.5 ПДР на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції за № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

Так, відеозаписом, доданим до протоколу, зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на блокпосту. Огляд ТЗ та візуальний огляд водія на стан сп`яніння. За результатами огляду ОСОБА_1 у останнього співробітниками поліції були виявлені та оголошені ознаки наркотично сп`яніння. Пропозиція ОСОБА_1 пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я на виявлення стану наркотичного сп`яніння, зафіксована згода ОСОБА_1 на запропонований працівниками поліції медичний огляд. Прибувши до закладу охорони здоров`я, водій ОСОБА_1 не здав біологічний матеріал у вигляді сечі зазначивши, що хворіє на пієлонефрит. Повідомлення лікарем, що ОСОБА_1 має дві години для забору біологічного матеріалу. Далі, зафіксовано час очікування для повторної змоги ОСОБА_1 зібрати біологічний матеріал (сечу), який триває з 08 години 25 хв. до 10 години 19 хвилин. Однак, зі спливом майже двох годин, ОСОБА_1 біологічний матеріал сечу, для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння не надав. Далі, складання лікарем медичного висновку, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від повного медичного огляду. Внаслідок чого, працівниками поліції складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 мав фізіологічні особливості організму, внаслідок чого не зміг здати сечу, однак був готовий здати кров, апеляційний суд виходить із наступного.

Так, відповідно п. 1.1 розділу І методичних рекомендацій «Порядок відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджених Міністерством охорони здоров`я України (2011р.), конкретизовано, який саме біоматеріал використовується для проведення тих чи інших лабораторних досліджень а саме, визначено, що «матеріалом для дослідження виявлення та визначення наркотичних речовин є сеча». Методиками дослідження сечі на вміст наркотиків, дозволеними Міністерством охорони здоров`я України, є імунохроматографічне дослідження швидкими тестами та тонкошарова хроматографія. Методики для дослідження крові на вміст наркотиків не застосовуються у зв`язку з відсутністю в закладах охорони здоров`я необхідного для цього лабораторного обладнання. Згідно з вимогами розділу 1.1.3 зазначених методичних рекомендацій, обстежувана особа при неможливості здати достатній об`єм сечі для лабораторного дослідження повинна випити приблизно 1 літр води і протягом трьох годин забезпечити здачу необхідного обсягу.

Між тим, відеозаписом події, який міститься в матеріалах справи зафіксовано, що співробітники поліції разом із ОСОБА_1 очікували з 08 год. 25 хв. до 10 години 19 хвилин повторну змогу водія зібрати біологічний матеріал (сечу). Між тим, ОСОБА_1 протягом чотирьох годин з моменту зупинки транспортного засобу о 06 годині 33 хвилин, сечу для лабораторного дослідження не здав, що і відображено у висновку лікаря та зафіксовано матеріалами відеозапису. Таким чином, провести токсикологічне дослідження для визначення наявності або відсутності в організмі ОСОБА_1 речовин, які б могли викликати стан сп`яніння, не було можливим. Враховуючи вищевикладене, за результатами медичного огляду ОСОБА_1 було винесено висновок «відмовився від повного медичного огляду» (а.с. 4).

Така поведінка ОСОБА_1 вказує, що він не мав на меті пройти огляд на стан сп`яніння, а навпаки здійснював активні, свідомі та вольові дії, щоб ухилитись від проходження медичного огляду у повному обсязі, та, як наслідок, уникнути відповідальності.

При цьому суд бере до уваги і фізіологічні потреби людини через призму достатньої тривалості часу, що були надані ОСОБА_1 для здачі біоматеріалу.

Зміст відеозапису свідчать про тривалий проміжок часу з моменту зупинки водія (о 06 год. 33 хв.) до часу його відмови здати у медичному закладі біоматеріал та складання висновку лікарем-нарколога (о 10 год. 20 хв.), переконують суддю апеляційного суду у достатності у ОСОБА_1 часу для його здачі, що обумовлено також і фізіологічними потребами людини.

Вищевказаний медичний висновок складений за формою, яка передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

У вказаному висновку № 8867 від 7 жовтня 2024 р. встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від повного медичного огляду, що підтверджується як матеріалами справи так і відеозаписом події.

Отже, у судді апеляційного суду відсутні сумніви щодо правильності складеного вищенаведеного висновку лікаря про відмову водія ОСОБА_1 від проходження повного медичного огляду.

При цьому, ОСОБА_1 чи його адвокат не були позбавлені права оскаржити в установленому законом порядку висновок лікаря щодо результатів медичного його огляду № 8867 від 7 жовтня 2024 р., однак останні таким правом не скористалися.

Отже, у судді апеляційного суду не виникає сумнівів щодо відмови з боку водія ОСОБА_1 пройти повний медичний огляд і, на переконання судді апеляційного суду, порушень щодо процедури огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, якого згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП було доставлено до медичного закладу, не виявлено.

Відповідаючи на доводи скарги, що місцевий суд про час та дату розгляду справи ОСОБА_1 не повідомив, внаслідок чого розглянув справу без його особистої участі, суддя апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Матеріали справи свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про наявність справи, оскільки останній знав про складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується відеозаписом події. Крім того, ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28) на номер телефону вказаний в протоколі, дійсність якого ОСОБА_1 підтвердив, що засвідчує його особистий підпис в п. 18 протоколу.

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права, оскільки судом першої інстанції здійсненні всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання, проте останній до суду не з`явився.

Крім того апеляційним судом права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду, його виклику та виклику його захисника і останні реалізували такі права.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені в постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, який постановлено стягнути з нього в оскаржуваній постанові, суддя апеляційного суду дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , він повинен бути звільненим від сплати судового збору.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні, шляхом виключення із резолютивної частини постанови посилання на стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 317/5564/24