ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 33/819/134/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі судді Склярської І.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Петряєва Володимира Вікторовича, який діє від імені особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2025 року (під головуванням судді Корольчук Н.В.),

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 ,проживає за адресою: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

При обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, 28.09.2024 о 21:25 год. в м. Херсоні на перехресті вул. Запорізька-Стрітенська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом БМВ Х5 номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один ) рік. Вирішено питання стягнення на користь держави судового збору у розмірі 605,60 гривень.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, адвокат Петряєв Володимира Вікторович, який діє від імені особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважаючи, що постанова винесена з порушенням норм права, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду - скасувати, провадження у справі закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На доведення доводів апеляційної скарги послався на наступне: сама по собі відмова ОСОБА_1 , на проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, що і зафіксовано наявним в матеріалах справи відеозаписом, та вказівка його у протоколі, жодним чином не свідчить про те, що він є суб`єктом правопорушення, тобто водієм, за вказаних у протоколі обставин. Апелянт робить висновок, що за відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом, особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення і, як наслідок, не може нести відповідальність.

Зазначає, що з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, відсутня кваліфікація дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, в частині керування транспортним засобом так і в частині фіксації у встановленому законом порядку факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такі обставини не доведені уповноваженим органом належними та допустимими доказами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката, перевіривши доводи апеляційної скарги, докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже доводи апеляційної скарги щодо відсутності кваліфікації дій ОСОБА_1 в частині фіксації у встановленому законом порядку факту перебування особи в стані алкогольного сп`яніння суперечать іншому наведеному доводу апелянта у якому він зазначає, що «сама по собі відмова ОСОБА_1 , на проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, що і зафіксовано наявним в матеріалах справи відеозаписом», а також запису відеофіксації правопорушення приєднаному до матеріалів справи, яким зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме: на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу відмовився, а також відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у найближчому медичному закладі охорони здоров`я.

Щодо доводів апелянта про те що відеозапис, та вказівка у протоколі щодо водія ОСОБА_1 , жодним чином не свідчить про те, що він є суб`єктом правопорушення, тобто водієм, за вказаних у протоколі обставин, оскільки доказів керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції встановив, що зафіксовані відеозаписом обставини свідчать про те, що автомобіль з екіпажам поліцейським рухався за автомобілем, який рухався попереду них та повернув у темний провулок. Автомобіль поліцейських продовжив рух за тим автомобілем та, повернувши в той же провулок, виявив автомобіль, який вже стояв, на водійському сидінні якого був виявлений саме ОСОБА_1 . При цьому суд зауважував, що зафіксовані відеозаписом обставини поза розумним сумнівом свідчать про те, що автомобіль, на водійському сидінні якого був виявлений ОСОБА_1 , є тим же автомобілем, за яким рухалися поліцейські на своєму автомобілі, оскільки руху інших автомобілів на шляху слідування автомобіля з екіпажам поліцейських відеозаписом не зафіксовано.

Судом апеляційної інстанції також досліджений наведений доказ, якій спростовує пояснення адвоката, що рухаючий автомобіль, за яким рухається автомобіль патрульної служби, та автомобіль, у якому знаходився ОСОБА_1 і до якого під`їхала патрульна поліція не є одним і тим же автомобілем, оскільки рухаючий в полі зору поліцейських автомобіль міг повернути з їх поля зору. Так, відеозапис свідчить, що автомобіль з екіпажам поліцейських рухався за автомобілем, який рухався попереду них та повернув у темний провулок та до якого під`їхав патрульний екіпаж. Ця дія зафіксована тривалістю до однієї хвилини, та інших автомобілів не було.

За роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування ( ч.3 п. 27).

Записи відеофіксації достовірно свідчать про рух транспортного засобу, керування цим транспортним засобом ОСОБА_1 , його місце знаходження на водійському місці, надання документів на автомобіль, відкриття багажнику, визнання вживання алкоголю у невеликому об`ємі, його послідовну сталу поведінку водія щодо дій працівників поліції відносно нього.

Таким чином, доводи апелянта апеляційний суд не приймається до уваги та розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

За таких обставин, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30,33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Петряєва Володимира Вікторовича, який діє від імені особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2025 року залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Херсонського апеляційного суду І.В. Склярська