Провадження №3/367/18/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2025 року м. Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За протоколом серії ААД № 834159 від 11.10.2024 11.10.2024 о 03.30 год водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом по вул. Гостомельське шосе, 34 в м. Ірпені Бучанського району Київської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода), пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Drager ARBЕ 0600, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Згідно протоколу ОСОБА_1 порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку з проходженням військової служби ОСОБА_1 не прибував до суду, належним чином повідомлявся про розгляд справи. У подальшому ОСОБА_1 залучив до участі в справі адвоката.

Адвокат Давиденко О.В. подав до суду клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Додатково зазначив, що ОСОБА_1 не зупинявся працівниками поліції, у той час, коли автомобіль поліції проїжджав повз, він разом із ще двома військовослужбовцями штовхали проїжджою частиною транспортний засіб, який перебував у неробочому стані.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.»

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

При цьому, транспортний засіб мав бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається, коли ж особа перебуває біля свого транспортного засобу чи в ньому склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.

З аналізу наведеного вище слідує, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути притягнуто лише водія, тобто особу, яка вчиняє технічні дії для приведення транспортного засобу в рух.

Так, під час розгляду вказаної справи було досліджено диск, на якому міститься чотири файли з відеозаписом з нагрудної бодикамери поліцейського. З першого відеозапису вбачається, що під час патрулювання на службовому автомобілі працівники поліції зупинилися біля нерухомого транспортного засобу, поряд з яким перебували три особи в форменому одязі. При цьому, транспортний засіб ніким технічно не експлуатувався, його двигун було вимкнуто, а за кермом цього транспортного засобу не перебувало жодної особи. Під час опитування поліцейських було повідомлено, що транспортний засіб перебуває в технічно несправному стані, у подальшому ОСОБА_1 та двоє інших осіб намагалися відштовхати несправний транспортний засіб з проїжджої частини і в цей час за його кермом не перебувало жодної особи. При перегляді інших трьох відеофайлів було встановлено, що в них відсутній звук, разом з тим на запит суду відеофайли належної якості надано не було. Натомість, незважаючи на відсутність звуку, з вказаних відеозаписів беззаперечно вбачається, що на них не зафіксовано жодної обставини на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

У свою чергу, поліцейським на підтвердження такої обставини навіть не опитано свідків, які були присутні на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та не встановлено їх особи та контактні дати, для того щоб вони могли бути допитані в суді.

Жодних інших доказів, які б беззаперечно засвідчили те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом матеріали справи не містять.

За таких обставин, встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які би вказували на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що дало би поліцейським підстави для висунення йому вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що поліцейські зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , чи будь-яким іншим способом виявили факт керування останнім автомобілем, а також роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, процедуру проходження огляду на стан сп`яніння.

Досліджуючи докази, кожен окремо та в їх сукупності, також ураховано ту обставину, що в суді захисник оспорював факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння в час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Варто зазначити, що керування особою транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт лише перебування особи біля транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, за умови, що такий транспортний засіб не приведено в дію, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За змістом ст. 245 КУпАП провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, передбаченого ст. 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч поти Швеції (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «… суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становить порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 та «Карелін проти Росії», заява №926/08, рішення від 20.09.2016).

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Вказаний висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, дослідивши наявні докази, кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у час, визначений у протоколі про адміністративне правопорушення, не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у діяннях ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 7, 9, 130, 245, 247, 251, 252, 266, 280, 283, 284 КУпАП,

постановила:

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Ірпінський міський суд Київської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням -http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Я.М. Третяк