Справа № 283/1379/25
Провадження №3/283/480/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Малин

Суддя Малинського районного суду Житомирської області Хомич В.М., за участю особи, відносно якої складено протокол, його захисника адвоката Міхненка С.С., розглянувши справу, що надійшла з ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом серії КИЖ № 140 від 30.05.2025, зазначено, що згідно з бойовим розпорядженням Головнокомандуючого Збройних Сил України № 7875 від 24.05.2024 та бойового розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №511т/окп/бр, особовий склад військової частини НОМЕР_1 залучений до несення служби на території, яка належить до юрисдикції суду.

18.04.2025 близько 18.30 год. військовослужбовець військової служби за контрактом, капітан ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки командира відповідного військового підрозділу в місці тимчасової дислокації підрозділу, в умовах особливого періоду, а також в умовах воєнного стану, внаслідок особистої недисциплінованості, відсутності контролю за підлеглим особовим складом, виявив на території підрозділу в нетверезому стані двох підпорядкованих військовослужбовців, а саме: солдата ОСОБА_2 (результат освідування 2,19 проміле), та сержанта ОСОБА_3 , який відмовився від огляду. За результатами чого, 19 квітня 2025 року ОСОБА_1 відносно вказаних військовослужбовців складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до доповіді командира військової частини за № 1916/1093 від 19.04.2025, стало відомо, що сержант ОСОБА_3 залишив територію військової частини о 08 годині 19 квітня 2025 року. Таким чином, 19.04.2025 в період часу з 10 до 18 години, ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою та виконуючи обов`язки командира військового підрозділу в місті тимчасової дислокації підрозділу, недбало ставлячись до військової служби, нехтуючи своїми службовими обов`язками, а саме: не встановив у підрозділі такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання Законів і положень Статутів Збройних Сил України, достовірно, знаючи, що сержант ОСОБА_3 незаконно відсутній у військовій частині, ігноруючи вимоги статей 256 та 268 КУпАП, склав протокол про правопорушення, передбачене ст. 172-20 КУпАП відносно ОСОБА_3 , чим порушив право на захист останнього, як наслідок вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнав у повному обсязі. Пояснив, що прийняв посаду командира відповідного підрозділу тільки 15.04.2025, у зв`язку з чим за короткий проміжок часу був позбавлений можливості ознайомитись з морально-діловими якостями військовослужбовців підрозділу. 18.04.2025 під час вечірньої перевірки, близько 17 години 30 хвилин, він виявив двох військовослужбовців з ознаками алкогольного сп`яніння, запропонував їм пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що отримав відмову, доповів про це керівництву, яке рекомендувало звернутися до ВСП. Після його звернення, до підрозділу прибули представники ВСП та провели огляд солдата ОСОБА_2 . Військовослужбовець ОСОБА_3 від проходження огляду відмовився. Після того, як ВСП поїхало, він ізолював вказаних військовослужбовців в окрему кімнату. Вранці наступного дня виявив, що військовослужбовець ОСОБА_3 відсутній на території підрозділу, тобто він самовільно залишив військову частину.Він знову доповів про це керівництву. Підтвердив, що протоколи відносно вказаних військовослужбовців складав 19.04.2025, тобто, коли ОСОБА_3 вже не було у підрозділі, але всі обставини, які зазначені у протоколі щодо нього відповідали дійсності. В подальшому протоколи про вчинення адміністративного правопорушення за ч.3 ст.172-20 КУпАП відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було скеровано в суд. Однак, суд повернув протокол відносно ОСОБА_3 для усунення недоліків, після цього комендант викликав його і склав на нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Захисник особи, відносно якої складено протокол - адвокат Міхненко С.С., звернувся до суду із запереченням на протокол, просив провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Заслухавши думку особи, відносно якої складено протокол, його захисника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Діяння визнають адміністративним правопорушенням за наявності чотирьох ознак: суспільної шкідливості, протиправності, вини й адміністративної караності.

Суспільна шкідливість дії чи бездіяльності означає, що вона заподіює або створює загрозу заподіяння шкоди об`єктам адміністративно-правової охорони, які передбачено в ст. 9 КУпАП.

Протиправність означає, що дію чи бездіяльність прямо заборонено адміністративно-правовими нормами.

Вина, основна й обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку - це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності та є результатом прояву волі і розуму правопорушника. Діючи умисно, особа усвідомлює протиправний характер свого діяння, передбачає і бажає (прямий умисел) або свідомо допускає (непрямий умисел) настання шкідливих наслідків (ст. 10 КУпАП). Необережність проявляється у вигляді самовпевненості або недбалості (ст. 11 КУпАП). Самовпевненість полягає в тому, що особа передбачає настання протиправного, шкідливого наслідку, але легковажно розраховує на його відвернення. Недбалість полягає в тому, що особа не передбачає можливості настання протиправних наслідків, хоча за цих обставин повинна була і могла їх передбачити.

Стаття 251 КУпАП, визначає, що доказами по справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з протоколу про військове адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані, як недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Диспозиція даної статті передбачає спеціальний суб`єкт адміністративного правопорушення - військова службова особа.

Недбале ставлення до військової служби полягає у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування.

Під невиконанням обов`язків розуміють невиконання дій, які входять у коло службових обов`язків, під неналежним виконанням нечітке, формальне або неповне здійснення обов`язків.

Отже, невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Згідно ст.9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначений обов`язок кожного військовослужбовця щодо непорушного додержання вимог Конституції України та законів України, військової дисципліни, знання та виконання своїх обов`язків та додержання вимог Статутів Збройних Сил України. Аналогічні вимоги закріплено у ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При визначенні сфери службової недбалості підлягають установленню межі службової компетенції службової особи та конкретне коло її повноважень.

Відповідальність настає лише в тому разі, коли військова службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі.

На це в своїй постанові від 21.05.2021 у справі № 185/12161/15-к вказав Верховний Суд, який зазначив, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину.

Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити: які дії належать до службових обов`язків військової службової особи, яку дію вона вчинила чи бездіяльність допустила, хоча мала реальну можливість виконати свої обов`язки, проявила байдужість чи нестаранність, та чи існують ґрунтовні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення для притягнення такої особи до відповідальності за даним фактом.

У протоколі про військове адміністративне правопорушення № 140 від 30.05.2025, складеного щодо ОСОБА_1 , суть адміністративного правопорушення належним чином не сформульована. Відсутнє відображення обов`язкової кваліфікуючої ознаки інкримінованого правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме: не наведено спеціальної норми закону або нормативно-правового акту, підзаконного акту, яку порушив ОСОБА_1 .

Так, до матеріалів справи не надано доказів, які б давали суду можливість проаналізувати, які службові обов`язки має виконувати ОСОБА_1 на посаді командира відповідного підрозділу та чи належать інкриміновані йому діяння до його службових обов`язків.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду командира підрозділу 15.04.2025, а інкриміноване йому діяння (не встановлення у підрозділі такого внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання законів) датоване 18.04.2025, що, на переконання суду, є надто коротким строком для надання оцінки компетентності ОСОБА_1 щодо організації внутрішньої дисципліни в підрозділі.

Також відсутні будь які докази того, що військовослужбовці, які були виявлені ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, перебувають у його підпорядкуванні, про що зазначено у протоколі, та що саме він має здійснювати контроль за їх дисципіліною. Навпаки, у доказах, які додані до протоколу, в тому числі у доповіді тво командира військової частини, зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належать до військового підрозділу № 1, тоді як ОСОБА_1 є командиром військового підрозділу №3.

Доказів того, що ОСОБА_1 складав відносно ОСОБА_3 будь які протоколи та цим порушив його право на захист, матеріали справи також не містять, оскільки не додані ні копія такого протоколу, ні судове рішення, яким встановлено порушення права на захист чи будь яке інше порушення. Навпаки, згідно з копією наказу командира військової частини №215 А від 28.12.2023, який наявний у матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 за посадою є уповноваженою особою на складання протоколів про військові адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими та іншими доказами.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Виходячи з аналізу вище зазначених норм, фактичних обставин та доказів, наявних у справі, вбачається, що належними доказами не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.2 ст. 172-15, п.1 ч.1 ст. 247, ст.283, п.3 ч.1 ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Житомирського апеляційного суду .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В. М. Хомич