Справа № 467/728/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого слюсарем у філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» АТ «Національна атомна електрогенеруюча компанія «Енергоатом», має на утримання неповнолітню дитину; відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

18 травня 2025 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, виражаючись на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та вдарив ногою по нозі, внаслідок чого могла бути спричинена шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, 18 травня 2025 року його дружина повернулась додому із святкування із друзями та намагалась з`ясувати з ним відносини, оскільки незадовго до події вони посварились і деякий час не розмовляли.

Однак, він сказав їй, що якщо вона не припинить чіплятись до нього, то він викличе поліцію.

Проте, вона випередила його і сама викликала поліцію.

ОСОБА_1 додав, що в стані алкогольного сп`яніння не перебував, оскільки випив лише три бокала пива. Вказав, що дружину не чіпав, фізичну силу до неї не застосовував, то вона, мовляв, все вигадала.

Наразі ситуація вичерпана, із дружиною досяг примирення.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце була сповіщена належно, заяв і клопотань до суду не направляла, втім, в телефонному режимі повідомила про перебування за межами України.

Що, власне, в судовому засіданні підтвердив і ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд ухвалив розглядати справу за відсутності потерпілої, ураховуючи й те, що законом не визнається її участь в судовому засіданні обов`язковою.

У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази у їх розумінні відповідно до ст.251 КУпАП та у відповідності до положень ст. 252 цього ж Кодексу, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, виходив із наступного.

Вирішуючи питання, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, суд виходив із сукупності досліджених ним доказів, таких як:

-протокол про адміністративне правопорушення ВАД №720857 від 18 травня 2025 року у частині встановлення часу, місця, способу учинення правопорушення, у тому числі перебігу подій, а так само і наслідків, що настали внаслідок дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Безпосередньо сам протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо його змісту, у тому числі й щодо роз`яснення прав і обов`язків особи, передбачених статтею 268 цього Кодексу. Щодо істотних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при його складанні ніким не заявлялось і судом не установлено.

Що, у свою чергу, виключає можливість визнання протоколу недопустимим доказом.

-письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 18 травня 2025 року, які містять у собі відомості щодо форми насильства, допущеного ОСОБА_1 , як то, психологічного і фізичного, у тому числі й наслідків таких дій останнього.

Суд констатує, що письмові пояснення потерпілої за своєю суттю кореспондуються із даними протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у частині форми домашнього насильства, яка була застосована у цьому випадку, і наслідків, що настали.

Тому суд відхиляє пояснення ОСОБА_1 про відсутність насильства фізичного характеру з його боку, так як це його твердження спростоване як даними протоколу, так і даними письмових пояснень потерпілої у сукупності.

-рапорт від 18 травня 2025 року про отримання заяви ОСОБА_2 та протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18 травня 2025 року дають суду підстави вважати, що у потерпілої були підстави побоюватись за свою безпеку через діяння її чоловіка.

-з повідомлення начальника ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області 16 червня 2025 року слідує факт застосування відносно ОСОБА_1 термінового заборонного припису АА № 605962 строком на 10 діб.

Відповідно суд сприймає ці заперечення ОСОБА_1 як обраний ним спосіб захисту

від висунутого йому звинувачення.

Тож, усі зазначені вище докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а також форми домашнього насильства і наслідків, що настали.

Отже, суд сприймає їх як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення.

Також, суд не встановив наявності недопустимих доказів у цьому провадженні, позаяк, будь - яких даних про отримання їх з порушенням встановленого законом порядку, у своєму розпорядженні не мав.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 , суд виходив із положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229 VIII (з наступними змінами і доповненнями), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Зокрема, із положень п. 3 ст. 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства це - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

Також, суд врахує, що домашнє насильство, у контексті положень ст. 173-2 КУпАП, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї дружини.

За такого, суд визнав повністю доведеною за стандартом «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-1 КУпАП за обставин, установлених судом.

При накладенні адміністративного стягнення на порушника суд враховує характер вчиненого правопорушення, як то, ступінь небезпеки як для потерпілої особи, так і для інших членів сім`ї, особу самого порушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, офіційно працевлаштований, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, виховує неповнолітню дитину, а також форму його вини, позаяк, установлено, що він діяв умисно, тобто усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і бажав настання останніх.

У той час, як обставин, що пом`якшують чи то обтяжують відповідальність, згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП, суд у даному, конкретному випадку не встановив.

Суд не визнає у даному випадку обтяжуючою обставиною те, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як не установив, що цей стан виплинув тією чи іншою мірою на причини і мотиви учинення ним протиправних дій.

При цьому, ОСОБА_1 не вчинив дії, що мають наслідком кримінальну відповідальність, що підтверджується повідомленням ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 12 червня 2025 року.

За такого суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАПу виді штрафу, яке буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, а також необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 VI становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день розгляду справи становить 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Стягнути із Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч.1ст.307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення.

Суддя Ірина Явіца