ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/617/25 Головуючий І-ї інстанції Теслікова І.І.
Провадження № 33/818/700/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.,

за участю захисника Олійник С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Олійник С.В. на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 01 січня 2025 року о 01 год. 57 хв., в м.Харкові по пр-ту Людвіга Свободи, 55Н, керував транспортним засобом «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Олійник С.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення відсутня, оскільки суд зробив висновки щодо наявності вини на підставі недопустимих доказів.

Так, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про обставини несення військової служби чоловік одразу повідомив співробітників поліції, надавши посвідчення військовослужбовця та довідку про перебування на військовій службі. Проте, поліцейські проігнорували вказаний факт та застосували до ОСОБА_1 загальний порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, який передбачений ст. 266 КУпАП.

Як вказує захисник, відповідно до довідки т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 №598 від 21.02.2025 року, молодший лейтенант ОСОБА_1 , який обіймає посаду командира штабного взводу штабної роти НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення, в період з 06.11.2024 року по 19.02.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України, перебуваючи в АДРЕСА_1 .

Таким чином, на думку захисника, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем і виконував обов`язки військової служби поза ВЧ, а 01.01.2025 року близько 01 год. 20 хв. він завершив виконання бойового (спеціального) завдання та повертався до пункту тимчасової дислокації.

Проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління військової служби правопорядку у ЗСУ або командиром (начальником) ВЧ (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), а працівником поліції, у зв`язку із чим було порушено спеціальний порядок (процедуру) направлення військовослужбовця ОСОБА_1 для проведення огляду, передбаченого ст. 266-1 КУпАП та Порядком №32.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 01 січня 2025 року о 01 год. 57 хв., в м.Харкові по пр-ту Людвіга Свободи, 55Н, керував транспортним засобом «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 209908 від 01.01.2025 року.

До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 01.01.2025 року, згідно з яким огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.01.2025 року, згідно якого огляд ОСОБА_1 не проводився за його відмовою.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що захисник в апеляційній скарзі не спростовує сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем, його зупинення при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а також факт відмови проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Перевіряючи доводи захисника про порушення порядку направлення та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_1 , який повинен був проводитись у відповідності до ст. 266-1 КУпАП посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорушення у Збройних Силах України, а не працівниками поліції, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства

Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Додані до апеляційної скарги довідки, на які посилається захисник, апеляційний суд приймає до уваги. Так, як убачається з довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України №598 від 21 лютого 2025 року, ОСОБА_1 дійсно в період, зокрема, з 06.11.2024 року по 19.02.2025 року брав участь у таких заходах, перебуваючи с. Серебрянка Бахмутського району Донецької області, с. Липці Харківської області, однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими в м. Харкові по пр-ту Людвіга Свободи, 55Н, як водій транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , та під час спілкування з поліцейськими водій повідомив, що дійсно є військовослужбовцем, та їде з виклику. На питання співробітника поліції, чи в курсі командир про його місцезнаходження, водій відповів стверджувально. Слід зазначити, що ОСОБА_1 не повідомляв про те, що виконує якесь службове завдання, сам водій та його пасажир перебували у цивільному одязі, на запитання поліції щодо наявності зброї або боєприпасів його відповідь була негативною.

З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 перебував поза межами території будь-якої військової частини та не виконував в той час жодних військових обов`язків.

Будь-яких інших документів, які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби стороною захисту не надано, а матеріали справи їх не містять. Крім того, останній не забажав залишитися на місці зупинки та довести зазначені ним обставини, а працівникам поліції надати можливість перевірити таку інформацію для визначення процедури проведення огляду, а покинув місце події, а тому на той момент у працівників поліції існувала обгрунтована презумпція для застосування саме загальної процедури огляду, передбаченої ст.266 КУпАП.

Посилання захисника щодо того, що відеозаписом події, що мала місце 01.01.2025 року, не зафіксована чітка вимога співробітників поліції до ОСОБА_1 пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння, є безпідставними, та спростовуються зазначеним відеозаписом, на який посилається адвокат.

Так, як убачається з відеофіксації правопорушення, після виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд за допомогою газоаналізатору Драгер на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. Під час подальшого спілкування поліцейським повторно було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд як на місці зупинки ТЗ, так і в закладі охорони здоров`я, від обох запропонованих варіантів останній відмовився. У зв`язку з відмовою пройти огляд, співробітник поліції запитав ОСОБА_1 , чи відомо йому у такому випадку про відповідальність за невиконання вимог п.2.5 ПДРУ за ч.1 ст.130 КУпАП, водій відповів стверджувально, зазначивши при цьому, що до війни проходив патрульну підготовку, та обізнаний, як це робиться.

Доводам захисника Олійник С.В. про те, що в матеріалах справи наявний рапорт інспектора поліції, що не стосується даної справи, була надана вірна оцінка судом першої інстанції, та зазначено, що вказаний рапорт працівника поліції не бере до уваги, оскільки він стосується зупинки іншого ТЗ в інший день. З такими висновками районного суду погоджується і суд апеляційної інстанції, так як помилкове долучення цього рапорту жодним чином не спростовує встановлених судом фактичних обставин правопорушення та винуватості ОСОБА_1 ..

Клопотання командира штабної роти НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , в якому останній просить застосувати до ОСОБА_1 принцип індивідуалізації юридичної відповідальності та не позбавляти молодшого лейтенанта ОСОБА_1 права керування ТЗ, задоволенню не підлягає й з огляду на те, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає альтернативи застосування адміністративного стягнення, окрім накладення штрафу, поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 мав здійснюватися саме в порядку, передбаченому статтею 266 КУпАП, а тому поліцейські були уповноважені провести огляд водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів або забезпечити проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено, дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

До матеріалів справи було долучено відеозапис, зміст якого є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ

Таким чином, відомості, зафіксовані на вказаному відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст. 33КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Олійник С.В. залишити без задоволення.

Постанову судді щодоДзержинського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик