Провадження № 3/638/3584/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

судді - Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання - Мяснянкіної Г.П.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

прокурора Мельничук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка працює на посаді спеціаліста Чорноморського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , яку 06.03.2023 звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 1 юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - Головне управління), будучи відповідно до п. п. «в», «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам п. 27 р. ХІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону несвоєчасно, а саме: 15.02.2025 о 19:21 год., подала без поважних причин декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме: з 01.01.2023 по 06.03.2023, (при звільненні) (далі - декларація при звільненні), чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до п. «и», «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII посадові та службові особи інших державних органів, у тому числі Пенсійного фонду, державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону № 1700- VII.

Згідно з п. 1, 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2024 № 280, Пенсійний фонд України є центральний органом виконавчої влади. Здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, встановлено, що головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно з р. 2 Посадової інструкції, затвердженої начальником Головного управління від 04.11.2020, метою посади (головний спеціаліст відділу відрахувань з пенсій управління з питань виплати пенсій) є забезпечення реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення, загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, організація правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне додержання, запобігання невиконанню та усунення порушень вимог актів законодавства, нормативних та розпорядчих документів Фонду керівниками та працівниками Головного управління у процесі виконання покладених завдань, захист інтересів Фонду в судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1, ст. 6, ч. З ст. 21 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців. Встановлюються такі категорії посад державної служби: категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б". Особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Наказом начальника Головного управління від 28.01.2022 № 85-0 ОСОБА_1 з 01.02.2022 призначено на посаду головного спеціаліста - юрисконсульта відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 1 юридичного управління Головного управління.

Вказана посада віднесена до категорії «В» посад державної служби.

ОСОБА_1 07.08.2012 склала Присягу державного службовця.

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи державним службовцем, посадовою та службовою особою органу Пенсійного фонду, є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Наказом начальника Головного управління від 02.03.2023 № 440-0 ОСОБА_3 06.03.2023 звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 1 юридичного управління Головного управління.

Упродовж 30 днів з дня припинення вказаної діяльності вона знову діяльності, яка уповноважує на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не продовжувала та не розпочала.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Приміткою до ст. 172-6 КУпАП встановлено, що суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, яка діяла до внесення змін на підставі Закону України від 20.09.2023 № 3384-ІХ) особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в" і "г" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до п. 2 ч. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21, декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - не пізніше 30 календарних днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду. Декларація при звільненні не подається у таких випадках: особа, яка припинила здійснення діяльності на одній посаді, продовжує здійснювати діяльність на іншій посаді; особа, яка припинила здійснення діяльності, упродовж 30 календарних днів з дня припинення діяльності знову розпочала здійснення діяльності.

Підпунктом 1 п. 1 Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» встановлено, що фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Враховуючи викладене, у період дії воєнного стану або стану війни в осіб, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, немає обов`язку, передбаченого ст. 45 цього Закону, щодо подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Проте Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, зазначений обов`язок поновлено.

Зокрема, згідно з п. 27 р. ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Так, ОСОБА_1 , яку 06.03.2023 звільнено з посади головного спеціаліста- юрисконсульта відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 1 юридичного управління Головного управління, 15.02.2024 о 19:21 год. подала декларацію при звільненні шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Покликання на декларацію в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування: https://public.nazk.gov.ua/documents/dd5d5717-0ba8-4f21-8a37-11ec69b227b8с.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 декларацію при звільненні (яку відповідно до п. 27 р. XIII «Прикінцеві положення» Закону № 1700-VII повинна була подати не пізніше 31.01.2024) подала 15.02.2024, тобто несвоєчасно.

Згідно з абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад вказаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, в той час як обов`язковим елементом об`єктивної сторони формального складу завжди є діяння.

Частиною 1 ст. 65-1 Закону № 1700-VII встановлено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , будучи 06.03.2023 звільненою з посади головного спеціаліста-юрисконсульта відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 1 юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, являючись згідно з п. п. «в», «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, несвоєчасно, а саме: 15.02.2024 о 19:21 год., подала без поважних причин декларацію при звільненні шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконала вимоги п. 27 р. XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнала, щиро розкаялася, просила врахувати, що правопорушення зумовлене низкою об`єктивних обставин, які в сукупності свідчать про малозначність вчиненого діяння. Зокрема, у період, коли мало бути здійснене подання декларації, Україна перебувала (і продовжує перебувати) в стані повномасштабної війни, що супроводжувалося масованими ракетними обстрілами, систематичними перебоями з електропостачанням (блекаутами), відсутністю стабільного зв`язку та доступу до інтернету. Ці обставини об`єктивно ускладнювали, а подекуди й унеможливлювали своєчасне отримання інформації. Після звільнення з ГУ ПФУ в Харківській області, ОСОБА_1 перебралась як ВПО в місто Чорноморськ Одеської області, в пошуках роботи. Але, нажаль, в цьому регіоні проживання, як і по всій Україні, спостерігалися значні та систематичні перебої з електропостачанням (блекаути) через російську збройну агресію, особливо 2023 рік та початок 2024 року. Також вчинення правопорушення зумовив значний психоемоційний стрес, викликаний постійною загрозою життю, повітряними тривогами та загальною невизначеністю щодо майбутнього. Усе це чинило величезний психологічний тиск, що призвело до значного психоемоційного стресу. Такий стан істотно знижував концентрацію уваги, здатність до сприйняття інформації та своєчасного реагування на необхідні адміністративні дії. Крім того, батько ОСОБА_1 перебував на війні, і її думки були далекими від кампанії декларування. Також просила врахувати відсутність у неї умислу та готовність до негайного виправлення ситуації, оскільки пропуск подачі декларації був спричинений виключно вищезазначеними форс-мажорними обставинами та психологічним станом, а не умислом на ухилення від обов`язку декларування. Діяння не завдало істотної шкоди інтересам держави або суспільства, оскільки вона не намагалася навмисно не подати декларацію, а лише не змогла своєчасно виконати формальну процедуру в умовах надзвичайного стану. Коли усвідомила, що пропустила строк подачі декларації, то негайно вжила всіх заходів для виправлення ситуації. ОСОБА_1 щиро розкаялась у вчиненому, та просила провадження у справі закрити за малозначністю діяння.

Прокурор Мельничук О.А. зазначила, що в діях ОСОБА_1 міститься склад інкримінованого їй правопорушення, у зв`язку з чим просила притягнути її до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приміткою до ст. 172-6 КУпАП встановлено, що суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Окрім повного визнання вини ОСОБА_1 , її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, досліджених в судовому засіданні, а саме:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 321 від 09 червня 2025 року;

- копією Повідомлення ГУ ПФ України в Харківській області про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації від 19.02.2024;

- копією Наказу № 440-О від 02.03.2023 про звільнення ОСОБА_1 ;

- копією присяги державного службовця ОСОБА_1 ;

- копією особової картки державного службовця № 2026 ОСОБА_1 ;

- копією наказу від 28.01.2022 про призначення ОСОБА_1 ;

- копією посадової інструкції головного спеціаліста юрисконсульта відділу представництва інтересів в судах та інших органах №1 юридичного управління;

- роздруківкою декларації ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави та місцевого самоврядування; тип декларації «При звільненні»; період: 01.01.2023-06.03.2023; дата і час подання 15.02.2024 о 19:21 год.

- Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.06.2023;

- копією наказу № 8279к від 06.12.2023 про призначення ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 22 КпАП при малозначності правопорушення суддя може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому законодавцем не визначено змісту поняття та ознак малозначності адміністративного правопорушення.

Родовим об`єктом корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, виступають суспільні відносини, якими визначаються зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, встановлений відповідними нормативними актами.

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.

Визнання адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала факт несвоєчасного подання декларації. Пояснила, що декларацію при звільнені з посади подала несвоєчасно, посилаючись на життєві обставини, психоемоційний стан, зумовлений війною, а також на відсутність умислу та спричиненої шкоди суспільним інтересам.

Проте обставин, які б свідчили про поважність пропуску строку для подання декларації судом не встановлено.

Крім того, враховуючи конкретні обставини справи, доведеність факту несвоєчасного та без поважних причин подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, суд вважає, що таке адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, не може бути визнане малозначним, що виключає підстави для застосування у цій справі вимог ст. 22 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь її вини.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_1 , суд визнає щире розкаяння винної.

Обставин, обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення згідно зі ст. 35 КУпАП, не встановлено.

На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є достатньою мірою відповідальності з метою її виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 40-1, 172-6, 245, 251, 254, 278, 280, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного штрафу у передбачений законом строк, може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Шевченківський районний суд міста Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.

Суддя І.П. Латка