Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Конопіхіна А. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/47/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Конопіхіна А. В. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хмельницький, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) 94 прикордонного закону ДПСУ, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

На підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено ОСОБА_2 від сплати судового збору, як військовослужбовця.

З протоколу про адміністративне правопорушення № 74 від 19.12.2024 та постанови судді від 30.12.2024 вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_2 , будучи військовою службовою особою у періоди часу з 18.10.2024 по 31.10.2024 та з 10.11.2024 по 11.11.2024, виконуючи свої службові обов`язки за посадою та перебуваючи на території відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у порушення вимог пунктів 2, 9 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 468 від 06.06.2017, вимог посадової інструкції начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В), затвердженої наказом начальника прикордонного загону від 30.12.2023 за № 250-ОД, ст. 11, 12, 16, 28, 58, 59 Закону України «Про Статут внутрішньої служби у Збройних Сил України» та ст. 1, 2, 3, 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», безпідставно допустив недбале ставлення до військової служби, що виразилось у незнанні стану справ у дорученому йому підрозділі, незабезпеченні вмілого керування підрозділом, незабезпеченні належного стану обліку особового складу в підрозділі, незнанні можливостей відділення інспекторів прикордонної служби, точних відомостей про особовий склад, що є у відділенні інспекторів прикордонної служби за штатом, списком і в наявності, незабезпеченні неухильного виконання вимог законодавства, наказу начальника прикордонного загону, не здійсненні своєчасної доповіді встановленим порядком про

-2-

факт безпідставної відсутності в підрозділі військовослужбовця, що призвело до безпідставної відсутності в підрозділі без поважних причин інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого сержанта ОСОБА_3 по місцю проходження військової служби з 18.10.2024 по теперішній час.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Конопіхін А. В. просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАп за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не конкретизовано час вчинення ОСОБА_2 правопорушення, яке ставить йому у провину. Наведення в описовій частині протоколу відомостей про недбале ставлення до військової служби без зазначення у чому саме виразились дії ОСОБА_2 щодо недбалого ставлення та без конкретизації який саме наказ начальника прикордонного загону не виконав ОСОБА_2 є недостатнім та неконкретним формулювання обвинувачення. Поза увагою суду залишились пояснення ОСОБА_2 про те, що 22.11.2024 о 09 год під час ранкового шикування було виявлено відсутність у підрозділі інспектора прикордонної служби ОСОБА_4 , про що було здійснено доповідь начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_5 . Крім того, у подальшому ОСОБА_2 неодноразово доповідав до групи документального забезпечення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », зокрема сержанта ОСОБА_6 , про відсутність ОСОБА_4 , проте судом указані особи не викликались та пояснення ОСОБА_2 не перевірялись. Тому вважає, що вина ОСОБА_2 не доведена.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника-адвоката Конопіхіна А. В. про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 , який також повідомив, що останньому відомо про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Конопіхіна А. В., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

-3-

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та оскаржуваній постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, а частиною 2 цієї статті передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Згідно пункту 2 розділу 1 Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України основними завданнями обліку особового складу є: документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями, а також трудової діяльності працівників Держприкордонслужби (далі працівники); забезпечення начальників (командирів) довідковими відомостями по особовому складу, необхідними для прийняття обґрунтованих рішень щодо його службового використання; створення, ведення, поповнення і систематизація персональних даних та інформації стосовно особового складу; забезпечення начальників (командирів) даними про штатну і облікову чисельність особового складу органів Держприкордонслужби для прийняття рішень щодо їх укомплектованості; ведення довідкової роботи з питань проходження військової служби і трудової діяльності особовим складом та розшуку військовослужбовців.

Пунктом 9 розділу 1 цієї Інструкції передбачено, що загальне керівництво щодо організації обліку особового складу, встановлення основних принципів ведення обліку і контроль за його станом здійснює кадровий підрозділ Адміністрації Держприкордонслужби.

Відповідно до п. 11, 12, 16, 28, 58, 59 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно

-4-

виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів. Командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно

-5-

повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів; контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині,

-6-

на кораблі (у підрозділі); вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Відповідно до п. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно вимог посадової інструкції начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В), затвердженої наказом начальника прикордонного загону від 30.12.2023 № 250-ОД, начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зобов`язаний знати стан справ у дорученому йому підрозділі, забезпечувати вміле керування підрозділом та забезпечувати належний стан обліку особового складу в підрозділі, знати точні відомості про особовий склад, що є у відділенні інспекторів прикордонної служби за штатом, списком і в наявності.

Викладені у протоколі щодо ОСОБА_2 обставини стверджуються як самим протоколом про адміністративне правопорушення № 74 від 19.12.2024, так і іншими доданими до нього доказами, а саме: висновком службового розслідування, проведеного з метою всебічного з`ясування обставин, причин та умов, що сприяли вчиненню можливих правопорушень за фактом відсутності в підрозділі без поважних причин інспектора

-7-

прикордонної служби вищої категорії начальника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) старшого сержанта ОСОБА_4 ; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; та іншими матеріали справи.

Вищенаведені докази у своїй сукупності безумовно підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог пунктів 2, 9 розділу 1 Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, ст. 11, 12, 16, 28, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог посадової інструкції начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В), затвердженої наказом начальника прикордонного загону від 30.12.2023 № 250-ОД, а відповідно і винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП адміністративного правопорушення, тобто недбалому ставленні до військової служби, що виразилось у незнанні стану справ в дорученому йому підрозділі, незабезпеченні вмілого керування підрозділом, незабезпеченні належного стану обліку особового складу в підрозділі, незнанні можливостей відділення інспекторів прикордонної служби, точних відомостей про особовий склад, що є у відділенні інспекторів прикордонної служби за штатом, списком і в наявності, незабезпеченні неухильного виконання вимог законодавства, наказу начальника прикордонного загону, не здійсненні своєчасної доповіді встановленим порядком про факт безпідставної відсутності в підрозділі військовослужбовця, що призвело до безпідставної відсутності в підрозділі без поважних причин інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого сержанта ОСОБА_3 по місцю проходження військової служби з 18.10.2024 до моменту складення протоколу.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Малик Ю. Л. була упереджений при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, і що в неї були підстави для обмови ОСОБА_2 та фальсифікації протоколу, і що вона зацікавлена у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилався захисник під час апеляційного розгляду справи.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що прокурор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла у межах наданих їй повноважень.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 74 від 19.12.2024, такий містить: дату і місце його складення; звання та посаду, прізвище, ім`я та по батькові уповноваженої особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; відомості про роз`яснення ОСОБА_2 його прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_2 , надавши відповідні пояснення по суті правопорушення та підписавши указаний протокол.

Тому, всупереч доводів апеляційної скарги, зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає, оформлений відповідно до вимог закону уповноваженою особою, а також підтверджує подію та обставини правопорушення.

Посилання сторони захисту на те, що у протоколі не конкретизовано час вчинення ОСОБА_2 правопорушення, яке ставить йому у провину, апеляційний суд відхиляє

-8-

як безпідставні і необґрунтовані, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 допустив недбале ставлення до військової служби у періоди часу 18.10.2024 31.10.2024 та 10.11.2024 11.11.2024.

Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі належним чином не конкретизовано обвинувачення ОСОБА_2 . При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту викладених у протоколі обставин чітко вбачається, які саме дії не були вчинені ОСОБА_2 , що є ознаками недбалого ставлення до військової служби.

Враховуючи наведене, указаний протокол про адміністративне правопорушення № 74 від 19.12.2024 щодо ОСОБА_2 є належним та допустимим доказом у справі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_2 , зміст яких свідчать про те, що ОСОБА_4 ним обліковувався у книзі прикордонної служби як хворий у період з 20.10.2024 по 20.11.2024 внаслідок власної неуважності, оскільки він сплутав особисті номери військовослужбовців, а про відсутність у підрозділі старшого сержанта ОСОБА_4 доповіді начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) підполковнику ОСОБА_5 він не здійснював, оскільки очікував інформації від сержанта ОСОБА_10 .

Указані письмові пояснення ОСОБА_2 безумовно свідчать про те, що він допустив службову недбалість до військової служби, і при цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що ці письмові пояснення були надані ОСОБА_2 під примусом.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_2 доповів начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_5 про те, що 22.11.2024 о 09 год під час ранкового шикування було виявлено відсутність у підрозділі інспектора прикордонної служби ОСОБА_4 , та у подальшому неодноразово доповідав до групи документального забезпечення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », зокрема сержанту ОСОБА_11 , про відсутність ОСОБА_4 , апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту недбалого ставлення ОСОБА_2 до військової служби у періоди часу з 18.10.2024 по 31.10.2024 та з 10.11.2024 по 11.11.2024 за викладених у протоколі обставин.

Із цих підстав, неспроможними і такими, що жодним чином не впливають на доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не викликав сержанта ОСОБА_12 для допиту в якості свідка.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, апеляційний суд розцінює як форму захисту і намаганням уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки такі спростовуються дослідженими у судовому засіданні та вищенаведеними доказами.

Докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

-9-

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що позиція сторони захисту свідчить про те, що ОСОБА_2 не визнає своєї вини та не кається у вчиненому. Жодних доказів, у тому числі даних про особу правопорушника, які б свідчили про малозначність вчинених ОСОБА_2 діянь та давали можливість для звільнення його від адміністративної відповідальності з оголошенням усного зауваження, стороною захисту не надано і жодних клопотань із цього приводу не заявлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Конопіхіна А. В. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2024 щодо ОСОБА_13 ,-без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя