Провадження № 3/761/4370/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В. розглянувши матеріали, які надійшли з Ради адвокатів Київської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який займає посаду заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, , місце знаходження - м. Київ, Січових Стрільців, буд. 17,

- за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва з Ради адвокатів Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Із наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії КС № 00704 від 05 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (), в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 20 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» листом № 60-2755/25 від 25.03.2025 відмовив у наданні відповіді та не надав інформацію сформованої у адвокатському запиті № 1/11 від 18.03.2025 адвоката Мельничук В.В, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 212-3 КУпАП.

Захисником ОСОБА_1, у судовому засіданні було заявлено клопотання про закриття адміністративного провадження з мотивів відсутності складу адміністративного правопоуршення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення від 05.05.2025 серія КС №00704 та додатки до нього, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозаписи, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколами про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному вивченні справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимоги ст.280 КУпАП встановлюють, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Положеннями статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено обмеження в доступі адвоката до певної інформації та документів, а саме: 2) у відповідь на адвокатський запит не може надаватись інформація з обмеженим доступом і копії документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Частина 5 ст. 212-3 КУпАП встановлює відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Об`єктивна сторона вказаного порушення полягає у неправомірній відмові в наданні інформації, наданні інформації на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, що не відповідає дійсності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єкт правопорушення - спеціальний (посадова чи службова особа органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, громадських об`єднань, тощо).

Як вбачається з матеріалів провадження, адвокат Мельничук Віталій Вікторович, який має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2797/10 від 31.03.2005 року видане Київською обласною КДКА, надаючи правову допомогу ОСОБА_2 , діючи на підставі ордеру серії АІ № 1229602 від 20.02.2023 року, у порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» звернувся із адвокатським запитом № 1/11 від 18.03.2025 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зі змісту адвокатського запиту № 1/11 від 18.03.2025 вбачається, що в провадженні адвоката знаходиться справа: «щодо захисту прав та законних інтересів ОСОБА_2 , який є кредитором четвертої черги ПАТ «Банк «Київська Русь», що перебуває в процедурі ліквідації з 17.07.2015 року, а в зв?язку і з наявністю складу цивільного правопорушення в діях НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і цивільна справа «761/21350/24 про стягнення коштів за завдану шкоду, пов?язана із протиправним втручанням в право власності ОСОБА_2 ».

У своєму запиті адвокат просив надати «План врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» від 20.05.2015 (протокол №111/15) зі змінами від 09.07.2015 (протокол 153/15)».

До адвокатського запиту № 1/11 від 18.03.2025 адвокатом були долучені копію його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер.

Листом від 05.03.2025 року №60-2755/25 за підписом заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 в надані інформації у відповідь на адвокатський запит адвоката Мельничука В.В. було відмовлено, та зауважено наступне: «…Як Вам було повідомлено листом Фонду від 19.11.2024 № 60-11894, План врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» (далі - План врегулювання) має гриф «Банківська таємниця», який розташовується в правій частині верхнього поля документа та свідчить про обмеження доступу до інформації, що в ньому зберігається. При цьому законодавством не встановлена вимога зазначати про такий гриф у назві самого документа.

Повідомляємо, що План врегулювання та зміни до нього, є документами, які містять інформацію з обмеженим доступом, тому їх копії можуть бути надані Фондом виключно на підставах і в порядку, визначених законодавством України.».

Суд зауважує, що з досліджених матеріалів вбачається, що відповідь Фонду за вих. N?60-2755/25 від 25.03.2025 надана на запит Мельничука В.В. за вих. №1/11-м від 18.03.2025 у встановлений законом строк та містить повну інформацію з роз?ясненням віднесення запитуваної інформації до категорії інформації з обмеженим доступом (банківська таємниця).

Відповідь на запит адвоката Мельничука В.В. відповідає вимогам ч. 4 ст.16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якої працівникам Фонду забороняється розголошувати інформацію з обмеженим доступом (у тому числі інформацію, що становить банківську таємницю), яка стала їм відомою у зв?язку з виконанням ними своїх посадових (службових) обов?язків, у тому числі після припинення трудових відносин з Фондом, крім випадків, установлених законом.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадянські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно із ч. 3 ст. 21 Закону України «Про інформацію» порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною с інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб?єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 5-1 ч. 4. ст. 21 Закону України «Про інформацію» до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов?язковому оприлюдненню відповідно до

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківська таємниця - інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини,

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) інформація про організацію та здійснення охорони банку та осіб, які перебувають у приміщеннях банку;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації;

9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності;

10) інформація про організацію та здійснення інкасації коштів та/або перевезення валютних цінностей;

11) інформація про банки чи клієнтів банків, що збирається від банків під час здійснення банківського нагляду, валютного нагляду, нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, оверсайту платіжної інфраструктури, а також нагляду у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення;

12) інформація про банки чи клієнтів банків, отримана Національним банком України відповідно до міжнародного договору або за принципом взаємності від органу банківського нагляду іншої держави;

13) рішення Національного банку України про застосування заходів впливу, крім рішень про накладення штрафів, про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вищезазначені положення ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зокрема не поширюються: на інформацію, що підлягає обов?язковому опублікуванню. Перелік інформації, що підлягає обов?язковому опублікуванню, встановлюється Національним банком України; на відомості про боржників, які є пов?язаними з банком особами, що прострочили виконання зобов`язань (за основною сумою та процентами) перед банком на строк понад 180 днів, а також про вимоги банків до таких боржників, а щодо банку, процедура ліквідації якого розпочата відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", - на відомості про всіх боржників, які, за даними бухгалтерського обліку банку, прострочили виконання зобов?язань (за основною сумою та процентами) перед таким банком незалежно від строку прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов?язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду.

План врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, зазначених у ч. 2 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

План врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», який запитувався адвокатом Мельничуком В.В. не є тим документом, на який поширюється положення ч. 3 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» так як це документ не з відомостями про боржників, які підпадають під визначення критеріїв ч. 3 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а містить інформацію про заходи виведення неплатоспроможного банку з ринку, який містить інформацію про фінансовий та майновий стан банку, що відноситься до інформації визначеної у ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Крім того, ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими Постановою Правління Національного банку України від 14.07.206 N?267 визначений порядок розкриття банківської таємниці.

Відповідно до п. І Положення про захист інформації з обмеженим доступом, що не належить до державної таємниці, у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від «09» березня 2023 року N? 286 (зі змінами, внесеними рішенням виконавчої дирекції від 12 жовтня 2023 року N? 1277) (далі - Положення) це Положення визначає обов?язкові для всіх працівників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) вимоги щодо захисту інформації з обмеженим доступом, що не належить до державної таємниці (далі - інформація з обмеженим доступом), і порядку роботи з документами, які містять інформацію з обмеженим доступом та циркулюють у Фонді, спрямовані на запобігання можливим збиткам держави та/або Фонду, під час виконання Фондом завдань та функцій, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), та іншими нормативно-правовими актами унаслідок несанкціонованого доступу та/або витоку (розголошення чи розкриття) такої інформації.

Згідно з п. 1.12. Додатку 1 до Положення (зі змінами, внесеними рішеннями від 12.10.2023 № 1277 від 02.05.2024 № 527 від 16.01.2025 № 43) до переліку інформації з обмеженим доступом, що не належить до державної таємниці, у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб зокрема віднесено інформацію, яку отримує Фонд в процесі підготовки проекту плану врегулювання проблемного банку або плану врегулювання неплатоспроможного банку та/або містяться в проекті плану врегулювання проблемного банку або у плані врегулювання неплатоспроможного банку.

Таким чином, зазначений у адвокатському запиті документ містить інформацію з обмеженим доступом (банківська таємниця), а тому не підлягає наданню на адвокатський запит згідно ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Виходячи із системного аналізу змісту ст.ст. 7, 245, 280 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначається суть адміністративного правопорушення, тобто суд діє лише в межах доводів зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Необхідно зазначити, що відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується надання неправомірної відмови заступником директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 відповіді на адвокатський запит № 1/11 адвоката Мельничука В.В. від 18.03.2025, адже належних та достовірних доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, надано не було.

Враховуючи викладене, провадження за справою підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.212-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст. ст. 27, 33, 38, 212-3, 247, 283-285, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя