КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/1976/2025 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 травня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Бегейовича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Бегейовича Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 13 жовтня 2024 року о 21.00 год. по вул. Бальзака, 55-Г, у м. Києві, керував транспортним засобом «Ford C-MAX», державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкірного покриву обличчя. Від огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився у відповідності до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Бегейович Р.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючи на положення ст.ст. 2, 7, 245, 251, 252, 268, 271, 280 КУпАП ч. 5 ст. 126 ст.ст. 6, 62 Конституції України, ч.ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», апелянт вважає, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджена, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, як зазначає апелянт, судом поза увагою залишене клопотання про витребування доказів з Управління патрульної поліції у м. Києві, а саме відеозапису з автомобіля патрульної поліції, який перебував на місці події по вул. Бальзака, 55-Г, у м. Києві, оскільки сам факт керування транспортним засобом в належний спосіб не підтверджено.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти такого висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Всупереч доводів апеляційної скарги, суддя місцевого суду, в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського у разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до наведених нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі, коли водій транспортного засобу відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, така особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та правильно застосував норми матеріального права.

З матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови встановлено, що суд першої інстанції вислухавши захисника, оскільки ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про день, час та місце розгляду справи, дослідив наявні у справі докази та дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за встановлених обставин доводиться поза розумним сумнівом даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою на те особою; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я КНП КМНКЛ «Соціотерапія» від 13 жовтня 2024 року; даними протоколу про адміністративне затримання серії АЗ № 064890 від 13 жовтня 2024 року, а також відеозаписом з камери поліцейського, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

За змістом апеляційної скарги захисником не заперечується факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння. Разом з тим захисник наголошує як на відсутності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і на відсутності доказів на підтвердження таких обставин, а, відтак, вважає незаконним складання протоколу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 та притягнення останнього до адмінвідповідальності.

Однак, доводи захисника в цій частині спростовуються відеозаписом подій, згідно з якими зафіксовано, як автомобіль патрульної поліції під`їжджає до автомобіля, який стоїть біля бордюру на проїзній частині. Працівник поліції підходить до автомобіля, з місця водія якого виходить чоловік, як у подальшому встановлено - ОСОБА_1 . Поруч в автомобілі на передньому пасажирському сидіння знаходиться інший чоловік. На запитання працівника поліції, чому рухаються на автомобілі без світла, ОСОБА_1 відповідає, що на переході жінка на автомобілі ледь не збила дитину, він загальмував та зупинився. На повторне запитання працівника поліції, чому в темну пору доби водій рухається на автомобілі без світла, ОСОБА_1 відповідає, що виключив, що їй світило. На запитання поліцейського, що світило, ОСОБА_1 , звертаючись до чоловіка, який перебуває в автомобілі, говорить, що вони попали, щоб останній виходив з автомобіля, закрив автомобілі, і вони йдуть. Працівник поліції звертається до ОСОБА_1 з вимогою надати посвідчення водія, на що ОСОБА_1 відповідає, що у нього немає посвідчення водія, і взагалі немає жодних документів. Поліцейський роз`яснює, що вони будуть вимушені затримати водія для встановлення особи, на що ОСОБА_1 починає говорити, що людина прийшла з війни у відпустку. Поліцейський наголошує на тому, що він спілкується з водієм, який керував транспортним засобом, на що ОСОБА_1 погоджується та не висловлює жодних заперечень. У цей час до поліцейського та ОСОБА_1 підходить другий чоловік, який вийшов з автомобіля, називається сином водія на ім`я ОСОБА_2 , говорить, що батько взяв машину, забрав з хати ключі, але він ( ОСОБА_2 ) забере зараз машину, треба вирішити якось це питання. У подальшому ОСОБА_1 нецензурно висловлюється на адресу працівників поліції, не реагує на зауваження, поводить себе неприйнятно. Особа, яка назвалась ОСОБА_2 , намагається ОСОБА_1 зупинити, робить йому зауваження, проте, ОСОБА_1 на будь-які зауваження не реагує, продовжуючи висловлюватись на адресу працівників поліції нецензурною лайкою. До ОСОБА_1 , особи на ім`я ОСОБА_2 та поліцейських підходять інші родичі, які також на адресу працівників поліції висловлюються некоректно, у т.ч. нецензурно. ОСОБА_2 намагається домовитись, щоб забрати ОСОБА_1 до дому, а також забрати автомобіль, на що поліцейський, перевіривши наявність посвідчення водія у ОСОБА_2 , а також те, що він тверезий, не заперечує щодо того, щоб ця особа забрала автомобіль, але наголошує, що особа, яка керувала транспортним засобом і була зупинена, залишається на місці.

Таким чином, даними відеозаписи підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції.

Окрім того, всупереч доводам захисника, судом не встановлено підстав для задоволення клопотання захисника Бегейовича Р.В. про витребування доказів від Управління патрульної поліції в м. Києві, а саме відеозапису з автомобіля патрульної поліції, який перебував на місці події по вул. Бальзака, 55-Г, в м. Києві, оскільки вважав дане клопотання безпідставним та необґрунтованим, тобто, заявлене клопотання захисника вирішено судом першої інстанції.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості, на думку захисника, постанови суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено, як і не зазначено під час апеляційного розгляду.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що з наявних у справі доказів встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без ввімкнутого світла у темний час доби, і при виявленні у нього працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, які були зафіксовані як на відеозаписі подій, так і в оформлених документах, на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння відмовився, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що і передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а, відтак, підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Бегейовича Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва