Справа № 289/1018/25
Номер провадження 3/289/516/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С., розглянувши матеріали, що надійшли з УПП в Житомирській області області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

За ч. 4 ст. 140 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02.06.2025 серії ЕПР1 №348918, 02.05.2025 о 10 год. 30 хв. поблизу села Потіївка, дорога 0-062243 Черняхів-Малин-Людвинівка, ОСОБА_1 , «будучи посадовою особою інженер ТОВ «Онур конструкціон інтернешнл», відповідальною по контролю за проведенням дорожніх робіт з ямкового ремонту, не огородив належним чином та не позначив засобами організації дорожнього руху згідно ДСТУ 8749:17 та відповідних схем організації дорожнього руху місце проведення дорожніх робіт аж до його завершення, що спричинило пошкодження транспортного засобу TOYOTA номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Чим порушив ДСТУ 8749:2017, п.п. 1.5. ПДР України, ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух» Участь підприємств, установ, організацій у забезпеченні безпеки дорожнього руху, обов`язки посадо; п. 1.5 ПДР Порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження ТЗ, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи ін. майна, п. 1.5. ПДР Невиконання законних вимог щодо усунення порушень, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, п. 1.5. ПДР Невжиття необхідних заходів щодо їх усунення та попередження ін. учасників руху про небезпеку, що виникла, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 140 КУпАП».

Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання належним чином повідомлений ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на вказану в протоколі про адміністративне правопорушення адресу місця його проживання, однак направлена судом кореспонденція повернута відправнику не врученою адресату із поміткою «Одержувач відсутній за вказаною адресою», що підтверджується роздруківкою Трекінгу Укрпошти.

Верховний Суд у постанові від 18.023.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду. Обов'язок «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника про засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.06.2025 серії ЕПР1 №348918 наявний підпис ОСОБА_1 про те, що він ознайомлений з місцем і часом розгляду справи 23.06.2025 о 10 го. 30 хв., однак до суду не з'явився, причини неявки не повідомляв, клопотань до суду від нього не надходило.

Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12.03.2019 по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов'язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

При цьому неявка ОСОБА_1 в даному випадку не перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки на підставі ст. 129 Конституції України, суд, здійснюючи правосуддя повинен це зробити в розумні строки.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, приходжу до висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення та тягне за собою необґрунтовані процесуальні витрати.

Дослідивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

При цьому за змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1-3 ст. 140 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху; порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування; порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Частина 4 статті 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення, передбачені частинами 1-3 цієї статті, які спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, диспозиція статті 140 КУпАП є бланкетною, тому обов'язковою ознакою об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, є спричинення пошкодження об'єктів, зазначених у цій статті, внаслідок порушення конкретних правил, норм, стандартів, встановленого законодавством порядку, нормативів особою, яка має їх дотримувати. Тому при провадженні у справі необхідно з'ясовувати, серед іншого, які норми, правила, стандарти порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм, правил, стандартів як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові судді.

Наявними в матеріалах справи Схемою наслідків ДТП без потерпілих, яка сталася 02.05.2025 о 10-30 на А/Д Черняхів-Малин-Людвинівка, копіями письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується факт пошкодження автомобіля TOYOTA номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслікок наявності вибоїн на покритті проїзної частини дороги.

Пунктом 1.5. Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Стаття 12 статті 12 цього Закону № 3353-XII закріплює положення про участь підприємств, установ, організацій у забезпеченні безпеки дорожнього руху, обов'язки посадових осіб у цій сфері, зокрема в частині з мається перелік обов'язків посадових осіб, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначена Інструкцією № 1395.

Згідно із пунктом 3 розділ IІ Інструкції № 1395 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 КУпАП до нього необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Згідно змісту додатку 2 Інструкції № 1395 акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі складається за участі поліцейського, який виявив недоліки в утриманні зазначеної ділянки, та представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки, а також свідків, які мають підписати цей акт.

Як вбачається з Акту обстеження вулично-шляхової мережі (а.с.4), складеного поліцейським у відсутності представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки, виявлено вирізання, фрезерування А/Д О062243 та відсутність дорожніх знаків 1.12, 1.37, 3.29. Проводяться дорожні роботи, відсутні будь-які дорожні знаки. Інші недоліки в утриманні та експлуатації ділянки занижене узбіччя (а.с.4).

Суд звертає увагу, що обстеження проводилося з метою перевірки відповідності експлуатаційного стану ділянки вимогам ДСТУ 3587-97. Проте, зазначений стандарт скасований наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» 21.11.2022 № 228 та є недійсним з 01.12.2022.

За таких обставин, зазначений акт не є допустимим доказом у справі.

Щодо визначення у протоколі про адміністративне правопорушення суб'єкта правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 12 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) обов'язок забезпечувати утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, покладено на посадових осіб, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування таких.

Таким чином, для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до частини 4 статті 140 КУпАП в даному випадку встановленню підлягає не лише наявність відповідних дій (бездіяльність), що становлять об'єктивну сторону вказаного правопорушення (перелічені в частинах 1-3 статті 140 КУпАП), в результаті яких наступили перелічені в частині 4 статті 140 КУпАП наслідки, а й те, чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб'єктом даного правопорушення.

Відповідно до змісту протоколу поліцейський визначив, що ОСОБА_1 є «посадовою особою інженер ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл», відповідальною по контролю за проведенням дорожніх робіт з ямкового ремонту». Натомість будь-які докази щодо місця роботи ОСОБА_1 на день вчинення правопорушення 02.05.2025, включення до його безпосередніх службових обов'язків «огородження належним чином та позначення засобами організації дорожнього руху згідно ДСТУ 8749:17 та відповідних схем організації дорожнього руху місце проведення дорожніх робіт аж до його завершення» на ділянці, де в той день сталася ДТП, поліцейським до протоколу не долучено, а тому недоведеним є викладений у вказаному протоколі факт, що ОСОБА_1 є суб'єктом відповідальності за вказане у протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 140 КУпАП. Також справа не містить доказів, що забезпечення експлуатаційного стану обстежуваної ділянки покладено на «ТОВ Анур Конструкціон Інтернешнел».

Тобто з наявних матеріалів справи не можна встановити обсяг службових повноважень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; неналежне виконання ним службових обов'язків та визначити, чи є ця особа суб'єктом відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутня, зокрема, посадова інструкція ОСОБА_1 , на підставі якої можливо встановити, що саме він є відповідальною посадовою особою за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування саме вказаної ділянки.

Таким чином, справа не містить належних та допустимих доказів, які полягли в основу протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи дане рішення, суд керується п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом (рішення у справах «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Так само Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов'язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути та тлумачитись на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії» у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки надані суду матеріали не містять доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 140 КУпАП та їх аргументація у цілому не доводять вини «поза розумним сумнівом» у його діях складу наведеного адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП .

Враховуючи обставини справи, керуючись ст. 7, 247, 251-252, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 140 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з моменту її винесення.

Строк звернення постанови суду до виконання протягом трьох місяців з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Наталія СІРЕНКО

Постанова набирає законної сили ______________ 202__