Номер провадження: 33/813/1021/25
Номер справи місцевого суду: 521/534/23
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

про самовідвід

25.06.2025 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду Котелевський Р.І., розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника Компанійця М.М. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.20223 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора ТОВ «Лідерформ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії « НОМЕР_1 » від 24.10.2001, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.483 Митного Кодексу України,

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 (ста) відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме 4743958 (чотири мільйони сімсот сорок три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. 30 (тридцять) копійок, з конфіскацією цих товарів.

Не погоджуючись з вказаною постановою захисник Компанієць М.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Матеріали справи надійшли в провадження судді Котелевського Р.І. 16.04.2025 року.

До початку апеляційного розгляду захисник Компанієць М.М. подав дві заяви про відвід судді Котелевського Р.І., зокрема 26.05.2025 року та 02.06.2025 року.

Заяви мотивовані тим, що суддею Котелевським Р.І. у 2025 році вже переглядалося п`ять справ за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , а саме №521/1194/24, №521/119624, №521/1198/21, №521/1188/24, №521/1195/24, по яких суддя в постановах висловив свою позицію щодо подібних правовідносин та зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, тому під час розгляду цієї справи не може бути об`єктивним, безстороннім та неупередженим.

На думку захисника розгляд справи №521/534/23 суддею Котелевським Р.І. щодо тих самих учасників справи, щодо подібного предмету та обставин справи, викликає у сторони захисту сумніви в неупередженості судді, а також може викликати у сторонніх спостерігачів розумний та обґрунтований сумнів у незалежності, об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді.

Вказані заяви про відвід судді Котелевського Р.І. були розглянуті Одеським апеляційним судом та постановами від 28.05.2025 року (справа №22-з/813/57/25, суддя Назарова М.В.) та від 12.06.2025 року (справа №22-з/813/58/25, суддя Драгомерецький М.М.) у задоволенні заявлених відводів відмовлено, а матеріали судової справи передані для подальшого розгляду судді Котелевському Р.І.

Водночас 20.06.2025 року на адресу апеляційного суду надійшла третя заява захисника Компанійця М.М. про відвід судді Котелевського Р.І., яка мотивована доводами, аналогічними попереднім двом заявам про відвід судді.

Ознайомившись зі змістом заяв захисника про відвід судді, вважаю за необхідне заявити собі самовідвід від розгляду даної справи, з огляду на таке.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, з метою недопущення від учасників процесу будь-яких сумнівів щодо упередженості та необ`єктивності розгляду даної справи суддею.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «відвід судді» та порядку розгляду заяв про відвід (самовідвід).

З метою додержання принципу законності виникає необхідність у застосуванні аналогії закону при вирішенні питання про відвід чи самовідвід судді відповідно до положень ст.75 КПК України.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК України (далі КПК) суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості .

Відповідно до рекомендації Ради суддів України викладених у рішенні РСУ від 26.10.2018 року №62 у питанні дотримання прав та процесуальних гарантій учасників судового процесу, суддям слід передусім неухильно дотримуватись прецедентної практики Європейського суду з прав людини, висловленої у чисельних рішеннях Суду («Озтюрк проти Німеччини», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Гурепка проти України» та інші), згідно з якою справи про адміністративні правопорушення, за наявності певних умов, повинні розглядатись за процедурою та з дотриманням процесуальних гарантій передбачених національним законодавством для кримінальних проваджень. Тобто, у випадку відсутності відповідної норми КУпАП, яка регулює процедуру вирішення тих чи інших процесуальних питань, що виникають під час розгляду справи (зокрема, щодо процедури відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суд (суддя), враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми кримінального процесуального законодавства за аналогією.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів (самовідводів).

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Заявляючи собі самовідвід, вважаю за необхідне зазначити, що у 2025 році мною дійсно переглянуті в апеляційному порядку п`ять справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідності за ч.1 ст.483 МК України (№521/1194/24, №521/119624, №521/1198/21, №521/1188/24, №521/1195/24). У рішеннях по вказаним справам мною констатований висновок про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, за аналогічною з даною справою (№521/534/23) фабулою та суттю правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «ЛІДЕРФОРМ».

Вказані обставини за твердженням сторони захисту свідчать про існування у мене упередженості в розгляді даної справи (№521/534/23), а також можуть викликати сумніви у учасників провадження та сторонніх спостерігачів в моїй неупередженості та безсторонності в прийнятті рішення в даному апеляційному проваджені.

Відповідно до ч.1 ст.80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Окрім вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК, мною також враховуються положення ст.126 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, - відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

За наведених обставин, враховуючи положення п.4 ч.1 ст.75, ч.1 ст.80 КПК, з метою недопущення виникнення сумнівів у неупередженості та безсторонності суду в прийнятті рішення в даній справі, з метою унеможливлення створення умов, за яких участь судді у розгляді даної справи, в подальшому може використовуватися іншими особами або сторонніми спостерігачами, для дискредитації будь-якого прийнятого апеляційним судом рішення в даній справі, що у подальшому може бути розцінене як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, а також з метою забезпечення дотримання розумного строку розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції (оскільки сторона захисту, як свідчить динаміка руху справи в апеляційному суді, не має на меті зупинятися в заявлені мені відводів), вважаю за необхідне заявити самовідвід від розгляду даної справи, а матеріали справи про адміністративне правопорушення передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду у відповідності до «Положення про автоматизовану систему документообігу суду».

Заявлений мною самовідвід, на моє переконання, слугуватиме нівелюванню сумнівів у сторони захисту та сторонніх спостерігачів у моїй упередженості та зацікавленості в результатах розгляду даної справи, а також забезпечить право ОСОБА_1 на оперативний на неупереджений розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 245, 246 КУпАП,ст.ст. 75, 76, 80, 401 КПК України, суддя,

постановив:

Заявити собі самовідвід від розгляду апеляційної скаргизахисника Компанійця М.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.20223 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення №521/534/23 (апеляційне провадження №33/813/1021/25) передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський