Справа № 467/808/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградний Яр, Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, військовослужбовець ЗСУ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року відсутні,-

за ст.ст. 173, 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

06 червня 2025 року о 17 год. 32 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи з хуліганських мотивів, зателефонував на спецлінію 102, висловлюючись нецензурною лайкою в бік оператора лінії.

Дії ОСОБА_1 уповноваженою на складання протоколу особою кваліфіковані за ст.173 КУпАП.

09 червня 2025 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображаючи її нецензурною лайкою, внаслідок чого її здоров`ю була завдана шкода психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року справи про адміністративні правопорушення № 467/808/25 та №467/809/25 об`єднані в одне провадження із присвоєнням єдиного номера №467/808/25 (провадження №3/467/344/25).

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину визнав і засудив свою поведінку.

Суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, керувався наступним.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

А положення статті 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі висновки, зокрема, суд має зробити на підставі доказів, як то, будь яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, й протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. ( ст. 251 КУпАП).

Щодо адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП

Статтею 173 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Отже, згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях;

2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії.

При цьому, обов`язковою умовою є те, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян.

Іншими словами, порушення громадського порядку та/або спокою громадян є обов`зковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

При хуліганстві об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення не містить вказівки на те, що діями ОСОБА_1 було порушено громадський порядок та/або спокій громадян.

Інакше кажучи, об`єктивна сторона цього правопорушення, згідно диспозиції ст. 173 КУпАП, не те, що не доведена, а навіть не відображена у протоколі про адміністративне правопорушення.

Тому протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись за таких обставин допустимим доказом і підлягає виключенню з доказової бази у цій справі.

На підставі недопустимого доказу суд н6е вправі прийняти процесуальне рішення.

Ураховуючи той факт, що за своєю правовою природою протокол про адміністративне правопорушення не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду, у тому числі й щодо об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Долучений до протоколу диск із записом розмови не є спроможним усунути недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення, так як є похідним доказом від нього.

Відсутність усіх ознак, притаманних правопорушенню, виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за його учинення.

Адже Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

За таких обставин, суд констатує відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, як то, його об`єктивної сторони, а саме: дійсності обов`язкової ознаки дрібного хуліганства яка полягає у порушенні громадського порядку та спокою громадян.

Суд же позбавлений можливості самостійно усувати подібного роду недоліки протоколу про адміністративне правопорушення, так як не може виконувати роль «обвинувача».

За таких умов, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст.173 КУпАПє сумнівною, що є не прийнятним та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження за цим протоколом слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП

Вирішуючи питання, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, суд виходив із сукупності досліджених ним доказів, таких як:

-протокол про адміністративне правопорушення ВАД №720447 від 09 червня 2025 року у частині встановлення часу, місця, способу учинення правопорушення, у тому числі перебігу подій, а так само і наслідків, що настали внаслідок дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Безпосередньо сам протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо його змісту. Щодо істотних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при його складанні ніким не заявлялось і судом не установлено.

Що, у свою чергу, виключає можливість визнання протоколу недопустимим доказом.

-письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 09 червня 2025 року, які містять у собі відомості щодо форми насильства, допущеного ОСОБА_1 .

Суд констатує, що письмові пояснення потерпілої за своєю суттю кореспондуються із даними протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у частині форми домашнього насильства, яка була застосована у цьому випадку, і наслідків, що настали.

-письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 09 червня 2025 року стосовно обставин вчинення правопорушення, у тому числі й форми застосованого насильства відносно потерпілої.

До того ж, суд бере до уваги, що 09 червня 2025 року поліцією застосовано терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_1 , за яким останнього зобов`язано залишити місце проживання потерпілої та заборонено строком на три доби входити та перебувати в місці проживання потерпілої.

А шляхом перегляду долученого до протоколу відеозапису було установлено, що ОСОБА_1 по приїзду поліції поводив себе агресивно та вживав нецензурну лайку відносно поліцейських.

Тож, усі зазначені вище докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а також форми домашнього насильства і наслідків, що настали.

Отже, суд сприймає їх як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення.

Також, суд не встановив наявності недопустимих доказів у цьому провадженні, позаяк, будь - яких даних про отримання їх з порушенням встановленого законом порядку, у своєму розпорядженні не мав.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 суд виходив із положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229 VIII (з наступними змінами і доповненнями), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Зокрема, із положень п. 3 ст. 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства це - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

Також, суд врахує, що домашнє насильство, у контексті положень ст. 173-2 КУпАП, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї дружини.

За такого, суд визнав повністю доведеною за стандартом «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-1 КУпАП за обставин, установлених судом.

При накладенні адміністративного стягнення на порушника суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу самого порушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, а також форму його вини.

У той час, як обставин, що пом`якшують чи то обтяжують відповідальність, згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП, суд у даному, конкретному випадку не встановив.

За такого суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАПу виді штрафу, яке буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, а також необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 VI становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день розгляду справи становить 605,60 грн.

З цих мотивів, керуючись ст.ст.33, 283,284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першоюстатті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповіднійстатті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.(ч.1ст.307 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення.

Суддя Ірина Явіца