ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1391/25 Справа № 243/1845/25 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Сербіній І.В., за участю захисника Хараїм О.В., яка діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 24 лютого 2025 року о 07 годині 55 хвилин, в Донецькій області Краматорському районі м. Слов`янськ по вулиці Центральна біля будинку №59, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, відео фіксація BodyCam 474750, відео реєстратор Xiaomi 70MAI. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП

На вказане рішення захисник Хараїм О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам закону. Вказує, що з боку робітників поліції відбулась провокація та схилення ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Відеозапис адміністративного правопорушення не є безперервним. Наголошує, що огляд на стан сп`яніння проводився з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 перебував на службі та виконував бойові завдання. Зупинка ОСОБА_1 робітниками поліції була незаконна. Рапорт не є доказом по справі. Захисник просить застосувати вимоги ст.69 КК України та призначити ОСОБА_1 штраф за адміністративне правопорушення без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він є водієм і це його єдине джерело доходу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2. 5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.

Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Так, факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у закладі охорони здоров`я. Факт вказаної відмови також був зафіксований на бодікамеру робітниками поліції.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність дій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Той факт, що відеозапис переривається, не є порушенням, оскільки в ньому чітко простежується хід подій.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України). Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину,який у іншому разі не був би вчинений.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

На думку апеляційного суду, згідно наявних матеріалів справи робітниками поліції не було здійснено дій, які можливо було розцінити як провокацію. Оскільки дії ОСОБА_1 були добровільними, а саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння та відмова від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, тому доводи апеляції в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП на військовослужбовця ОСОБА_1 , складено не уповноваженою на те особою, зазначаю наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони розпивають алкогольні напої або вживають наркотичні чи психотропні речовини на території військової частини або об`єктів, за що передбачена відповідальність за ст. 172-20 КУпАП, а не за ст. 130 КУпАП.

При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення, тобто будучи саме водієм, огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. Факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.

Твердження захисту, що огляд останнього на стан сп`яніння повинен був здійснюватися в порядку визначеному ст. 266-1 КУпАП, ґрунтується на помилковому тлумаченні наведеної норми закону.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП складено уповноваженою посадовою особою, відповідно до вимог ст. 254, 256 КУпАП та підстав для визнання його недопустимим апеляційний суд не вбачає.

Доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 було безпідставно зупинено поліцейськими, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки відповідно до відеозапису робітниками поліції було зупинено транспортний засіб ВАЗ 2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» для перевірки документів під час воєнного стану.

На підставі викладеного, вважаю, що в даному випадку дії працівників поліції були законні, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.

Даний вид стягнення, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що визначений законодавцем, як основний, так і додатковий є безальтернативними.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо відсутності підстав застосування до ОСОБА_1 положень ст. 69 КК України при призначенні додаткового адміністративного покарання та в повній мірі обґрунтував своє рішення.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що сам по собі рапорт робітників поліції долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших об`єктивних доказів не може слугувати доказом винуватості, але спростовуючи доводи захисту, зазначає, що всі докази в сукупності, які містяться в матеріалах справи, є достатніми для доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджені апеляційним судом матеріали справи та відеозапис, є інформативним і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції. Ними роз`яснено права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.

Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Хараїм О.В. без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя