Справа № 755/2689/25 Суддя в суді першої інст. - Мельниченко Л.А.
Провадження № 33/824/2759/2025 Суддя-доповідач - Дрига А.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М.,

за участю особи,

яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Бобовича М.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно ст. 40-1 КУпАП постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 28 січня 2025 року близько 10 години ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Пластова 3, керував транспортним засобом Haval, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці події та у лікаря нарколога відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт, оспорюючи наведені в постанові судді місцевого суду фактичні обставини, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, підстави та обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що перебування його за кермом транспортного засобу, яке не було в стані руху, не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування його на місці водія не доводить факт керування ним транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна, будь-які докази керування транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

Вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладенні в ньому повинні бути перевіреними за допомогою інших доказів, які підтверджували б його вину.

Заслухавши думки ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили про її задоволення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши та оцінивши доводи, зазначені апелянтом, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №232257 від 28.01.2025; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у КМНКЛ «Соціотерапія» від 28.01.2025; поясенями свідка ОСОБА_2 ; відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, на якому зафіксовано викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Доводи апеляційної скарги апелянта про те, що перебування його за кермом транспортного засобу, яке не було в стані руху, не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування його на місці водія не доводить факт керування ним транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна, будь-які докази керування транспортним засобом в матеріалах справи відсутні, спростовуються наявним відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції в матеріалах справи.

Апеляційним судом було досліджено відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував на водійському сидінні автомобіля пристебнутий паском безпеки, двигун автомобіля заведений, горіли усі лампи автомобіля, автомобіль розташований під кутом, перекриваючи рух автомобілів по єдиній смузі руху у тому напрямку. Працівники поліції, виявивши у ОСОБА_1 сильний запах алкоголю, запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння, однак він відмовився.

Крім того, вказане узгоджується з показами свідка ОСОБА_2 , яка зазначила, що побачила автомобіль д.н.з. НОМЕР_1 , який вїхав у бордюр, в якому за кермом автомобіля перебував з нахиленою головою ОСОБА_1 та виявила, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 беззастережно мав виконати законну вимогу працівників поліції і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що прямо передбачено п. 2.5 ПДР України та абзацу 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння свідчить про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладенні в ньому повинні бути перевіреними за допомогою інших доказів, які підтверджували б його вину, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №232257 від 28.01.2025 року складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та є доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, крім того у протоколі вірно викладено суть правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій, вказані ознаки алкогольного сп`яніння водія та його дії щодо ухилення від огляду, вказано на порушення водієм п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав вважати, що протокол складений з порушенням вимог закону немає.

Достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків судді щодо визнання винним та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційна скарга не містить.

Всупереч доводів апелянта, порушень вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для закриття провадження по справі, в зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига