Дата документу Справа № 332/7194/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/646/25Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
Єдиний унікальний №332/7194/24Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі ОСОБА_1 і його захисника Середи А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 01.12.2024 року о 22 год. 12 хв. по вул.Тепличній, 22-Б у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Bolt ev» д.н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. В разі відмови у задоволені вказаних вимог апелянт просив змінити оскаржувану постанову суду в частині накладеного адміністративного стягнення та не призначати йому стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, адже на момент винесення постанови ОСОБА_1 вже було позбавлення такого права.

Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувана постанова суду є необ`єктивною, необґрунтованою та винесено з порушенням вимог закону. ОСОБА_1 вказує, що зупинка транспортного засобу під його керуванням була безпідставною. Із наявного відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 відсутні наведені в матеріалах справи ознаки сп`яніння. Він поводив себе адекватно, його мовлення чітке та зв`язне, а рухи не порушені.

На переконання апелянта, поліцейські обмежились формальним виявленням у водія ознак сп`яніння, не перевірили їх наявність під відеофіксацію. Апелянт вважає, що за наведених обставин у працівників поліції були відсутні законні підстави вважати, що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а відтак і не було підстав для вимоги про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Матеріали провадження складено без дотримання вимог закону. Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року (в подальшому «Інструкція №1395»). Даний процесуальний документ підмінено поліцейськими зі зміною анкетних даних ОСОБА_1 та відомостей про відмову від підпису. Місце вчинення адміністративного правопорушення не встановлено.

Під час оформлення матеріалів справи водій неодноразово висловлював категоричну незгоду із тим, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння та запропонував перевірити цей факт. Вказані обставини були проігноровані поліцейськими, адже протягом встановленого законом проміжку часу ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння не доставлявся.

Направлення водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду ОСОБА_1 не вручалось, в його присутності не складалось.

На переконання апелянта, підстави вважати, що він був обізнаний у встановленому законом порядку про вимогу працівника поліції та відмовився саме від проходження огляду на стан сп`яніння, були відсутні.

Водій самостійно прибув до медичного закладу КНП «ОКЗНПД» ЗОР, пройшов відповідну процедуру огляду на стан сп`яніння і відповідно до Висновку №10342, виданого 03.12.2024 року він у стані сп`яніння не перебував.

Разом із тим, ОСОБА_1 посилається на положення абз.3 п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19.12.2008 року) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та зазначає, що суд не вправі був застосовувати до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання апелянта, його вину у вчиненні адміністративного правопорушення не доведено поза розумним сумнівом.

Заслухавши ОСОБА_1 і його захисника Середу А.А., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №186556 від 01.12.2024 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- направленні на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 01.12.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

- долученим до матеріалів справи відеозаписом.

У зв`язку наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ніким не заперечується.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Питання поважності чи неповажності причини зупинки автомобіля поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Доказів встановлення незаконності дій працівників поліції, що нібито мало місце 01.12.2024 року, апеляційному суду не надано.

Заперечення апелянта проти його перебування у стані сп`яніння, апеляційним судом до уваги не приймається з огляду на зміст об`єктивної сторони поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що наведено вище.

ОСОБА_1 відмовився пройти в установленому законом порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів.

Наявний в матеріалах провадження висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 за його власною заявою №10342 від 03.12.2024 року, жодного доказового значення в даному провадженні не має (а.п.31). Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п.9 Розділу ІІ, п.17 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція"), з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

З огляду на викладене, медичний огляд в закладі охорони здоров`я може проводитись не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення та лише у присутності поліцейського. Проте вказаних вимог дотримано не було.

Крім того, факт проходження ОСОБА_1 медичного обстеження на предмет його перебування у стані сп`яніння не впливає на правильність висновків суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, адже останнього визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП саме за відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння регламентовано ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та положеннями Інструкції. За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п.2 Розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, викладено уповноваженою особою у протоколі про адміністративне правопорушення та у доданих до нього документах.

Апеляційний суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.4 розділу І Інструкції ознак наркотичного сп`яніння.

При цьому вимога про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.

Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, судом не встановлено.

Відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві права оспорювати таку вимогу поліцейського.

Отже, відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 тим самим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Всупереч протилежним аргументам апелянта, під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених під час їх оформлення не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства; складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року (в подальшому «Інструкція №1395»); містить всі необхідні відомості, що мають значення для розгляду справи.

В ньому зазначено дату та місце його оформлення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть та місце вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що змістом абз.2 п.1 Розділу ІІ Інструкції №1395 прямо передбачено, що за наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Відтак, форма та зміст оформленого уповноваженою особою відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення повністю узгоджуються з вимогами чинного законодавства. Достовірність зазначених у протоколі відомостей сумнівів не викликає.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апеляційної скарги, в якій апелянт посилався на п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 19.12.2008 року) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначалось, що позбавлення права керувати транспортними засобами не можна застосовувати до винної особи, яке вже позбавлена такого права. При цьому апеляційний суд виходить з того, що Постанови Пленуму Верховного Суду України не є джерелом права. Роз`яснення, що в них містились, стосувались законодавства вісімнадцятирічної давнини, яке за цей час багато разів змінювалось і трансформувалось. Про застарілість і неактуальність такого роз`яснення свідчить те, що зазначеним пунктом Пленуму ВСУ передбачалось, що позбавлення права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення. Проте в теперішній редакції даної норми права передбачено, що таке стягнення застосовується лише як додаткове. Крім того, відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судами при застосуванні норм права враховуються висновки, викладені у постановах Верховного Суду, а не в постановах пленуму Верховного Суду України, який як судова інституція давно припинив свою правозастосувальну діяльність.

При цьому, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.

Таким чином, у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги захисника про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанову прийнято судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар