Справа № 490/338/25
Провадження № 33/812/256/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тищук Н.О.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

П О С Т А Н О В И В:

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

03 червня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову суду.

Апеляційна скарга обґрунтована неналежним дослідженням судом наданих ним доводів, зокрема щодо безпідставної зупинки працівниками поліції його транспортного засобу; безпідставного твердження працівника поліції про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Також апелянт посилався на те, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, а саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Крім того апелянт зазначав, що залучення свідків до огляду водія не вимагається у разі проходження водієм огляду, а не у разі відмови. Отже, оскільки він від проходження огляду відмовлявся, то поліцейський повинен був залучити свідків. Одночасно ОСОБА_1 посилався на те, що йому не було роз`яснено наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а сам він про настільки сувору відповідальність не знав. Також апелянт зазначає, що на користь його невинуватості вказує також те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена частиною першою статті 130 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).

Відповідно до пунктів 1-7 розділу ІІ Інструкції № 1452 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

При цьому поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №415249 вбачається, що він складений 09.06.2024 року про те, що близько 12 год 15 хв ОСОБА_1 , рухаючись в районі будинку № 73 по проспекту Центральному в м. Миколаєві, керував транспортним засобом марки "Опель" номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, млява мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_2 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 без зауважень.

З доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що вони працюють за викликом, оскільки на нього надійшла скарга про те, що він керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, рухався на великій швидкості та від`їжджаючи, не подав сигнал повороту відповідного напрямку. ОСОБА_1 пред`явлено для перегляду відео, на якому зафіксовано допущені ним порушення ПДР. У подальшому працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, млява мова.

Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 відмовився, проте погодився пройти огляд у медичному закладі.

Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 кілька разів посилався на те, що через спеку йому важко говорити, що він вважає працівників поліції неправими, що працівник поліції не є фахівцем який може встановлювати ознаки алкогольного сп`яніння.

У подальшому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і у медичному закладі.

Крім того, кілька разів на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я відповідав «Отвєт нет». При цьому продовжував фразу «Я не отказиваюсь».

Пізніше ОСОБА_1 дав чітку відповідь, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки ним вчинено порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

Також ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції, що вживає таблетки.

Оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 415249 від 09.06.2024 року та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Отже, апеляційний суд доходить висновку про доведеність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Такі дії ОСОБА_1 є порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, яке тягне за собою відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП.

Довід апеляційної скарги про допущені працівниками поліції порушення правил виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння апеляційний суд оцінює критично, оскільки з доданого до протоколу відеозапису таких порушень не вбачається. Крім цього, при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , оцінці підлягає поведінка саме водія. Дії працівників поліції могли бути оскаржені водієм за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, проте на оскарження дій поліцейських ОСОБА_1 не посилався.

Також колегія суддів критично оцінює довід апелянта про те, що працівник поліції не є спеціалістом з виявлення ознак алкогольного сп`яніння, оскільки саме працівник поліції уповноважений на вчинення таких дій.

Довід апеляційної скарги про те, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, а саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, є неспроможним, оскільки відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння доведена також іншими, крім викладених поліцейським, доказами у справі, які досліджені судом у своїй сукупності та вини ОСОБА_1 не спростовують.

Посилання апелянта на те, що він не знав про суворість покарання, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП на висновки суду не впливають, оскільки ОСОБА_1 має посвідчення водія, отримане ним 04.07.2023 року, яке дає йому право керування транспортними засобами, отже передбачає досконале знання ним правил дорожнього руху, а саме пунктом 2.5 цих правил передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку. Невиконання цих вимог тягне за собою відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП, а незнання санкції статті не звільняє особу від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Довід апеляційної скарги про обов`язкове залучення свідків до фіксації адміністративного правопорушення у разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння є помилковим тлумаченням ОСОБА_1 вказаної норми закону.

Твердження апелянта про те, що зупинка його транспортного засобу була безпідставною спростовується доданим до протоколу відеозаписом.

Отже, судом першої та апеляційної інстанцій в діях поліцейських не встановлено таких порушень вимог закону, які могли б мати наслідком недопустимість зібраних доказів.

З огляду на викладене вище апеляційний суд вважає, що обставини справи, встановлені на підставі наявних доказів, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає розумних сумнівів у доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто - порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, та як наслідок - наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує, що адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП відносяться до тих правопорушень, які за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечними як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, прийняте судом першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

У справі, яка переглядається, не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частини 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. У цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О. Тищук