КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/1451/2025 Постанова винесена суддею Жежера О. В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та її представника - адвоката Богдан О.О., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, маючої на утриманні доньку, 2020 р.н., самозайнятої особи - адвоката, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Також постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 17 листопада 2024 року о 14 год. 45 хв. на паркувальному майданчику ТРЦ «Караван» по вул. Луговій, 12 в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Дайхатсу» державний номерний знак НОМЕР_1 , не надала переваги в русі автомобілю «Акура» державний номерний знак НОМЕР_2 , який наближався з правого боку, внаслідок чого сталося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тим самим ОСОБА_1 порушила п. 10.11 Правил дорожнього руху України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною та необгрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати та направити матеріали справи до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності іншої учасниці ДТП - ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції неповно та необ`єктивно з`ясував всі обставини справи та не врахував, що в її діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема вказує, що суд не прийняв до уваги її письмові пояснення про те, що водійка транспортного засобу Acura MDX, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , заїжджала на парковку з вулиці Лугової не по правій (своїй) стороні, а по лівій, тобто виїхала на зустрічну лінію руху максимально близько лівого краю, чим порушила вимоги п. 10.1 та п. 11.3 ПДР України.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що при заїзді на парковку ТРЦ «Караван» встановлено знак обмеження швидкості «10» і водій ОСОБА_2 мала зменшити швидкість до цієї позначки, проте, судячи з сили удару керованого нею транспортного засобу об її транспортний засіб, вона рухалась із швидкістю, що перевищує межі допустимої, оскільки в момент удару її автомобіль підкинуло та відсунуло від лінії руху на 30 сантиметрів. Також при заїзді на парковку встановлено схему парковки ТРЦ «Караван» з нанесенням розмітки руху автомобілів та по всій парковці наявна дорожня розмітка. Тож, на її думку, ОСОБА_2 порушила також вимоги п. 16.3 ПДР України, оскільки, під`їхавши до перехрещуваної дороги, не зупинила свій транспортний засіб, а навпаки, рухалася зі швидкістю, що перевищує межі встановленої для даної ділянки дороги.

Натомість, суд першої інстанції критично оцінив її пояснення та прийшов до висновку, що невизнання вини є способом захисту та спробою уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. З даним висновком суду вона категорично не погоджується, оскільки, виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також суд у постанові просто зазначив, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, письмовими поясненнями та поясненнями іншої учасниці ДТП - ОСОБА_2 , тобто суддя лише перелічила обов`язкові документи, які мають міститися в справі про адміністративне правопорушення, не проаналізувавши докази у взаємозв`язку між собою.

Тому вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вивчення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, що потягло за собою прийняття необґрунтованого рішення, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду, тому постанова є незаконною та необґрунтованою.

Водночас, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , й поліцейськими залишено поза увагою наявність вини в діях всіх учасників ДТП, а саме ОСОБА_2 .

Між тим, в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт значного перевищення швидкості ОСОБА_2 та руху по зустрічній смузі.

Натомість її вини у спричиненні вказаного ДТП не має, оскільки своїми діями вона не порушила жодного пункту ПДР України, керувала автомобілем згідно дорожніх знаків на дозволеній швидкості.

За таких обставин, вважає, що постанова Оболонського районного суду м. Києва підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Богдан О.О., вважаючи постанову суду повною, об`єктивною та такою, що відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, тобто законною та обгрунтованою, а вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведеною зібраними по справі доказами, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також другого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та її представника - адвоката Богдан О.О., які заперечували проти апеляційної скарги, допитавши в судовому засіданні спеціаліста (судового експерта) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_3 ,дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 10.11 Правил дорожнього руху України, а саме - ненаданні нею, під час керування 17 листопада 2024 року о 14 год. 45 хв. на паркувальному майданчику ТРЦ «Караван» по вул. Луговій, 12 в м. Києві автомобілем «Дайхатсу», державний номерний знак НОМЕР_1 , переваги у русі автомобілю «Акура» державний номерний знак НОМЕР_2 , який наближався з правого боку, що призвело до їх зіткнення та отримання внаслідок цього транспортними засобами механічних пошкоджень, ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП; у схемі дорожньо-транспортної пригоди, в якій відображені необхідні й достатні відомості щодо організації дорожнього руху на паркувальному майданчику ТРЦ «Караван» по вул. Луговій, 12 в м. Києві, а також дані щодо напрямку руху транспортних засобів до моменту зіткнення, розташування транспортних засобів після їх зіткнення і пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин подій.

За наявними в матеріалах справи та наданими як в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції, поясненнями ОСОБА_1 , вона, виїхавши з парковочного місця ТРЦ «Караван» по вул. Лугова, 12 у м. Києві, почала рух до виїзду на вул. Сім`ї Кульженків по правій стороні дороги, дотримуючись дорожньої розмітки парковки та допустимої швидкості руху, що становила 5-10 км/год. Під`їжджаючи до виїзду з парковки в сторону вулиці Лугової, вона почала пригальмовувати, пропускаючи автомобілі, які виїжджали та заїжджали на територію парковки, тобто рухалась з мінімальною швидкістю. ОСОБА_2 почала заїжджати на парковку не по правій (своїй) стороні, а по лівій, тобто виїхала на зустрічну смугу руху, не зупинилась при в`їзді на перехрещувану дорогу та не зменшила швидкість. Коли автомобіль «Акура» потрапив в її поле зору, бо раніше не могла його побачити через припаркований автомобіль, вона почала гальмувати, але цього не вистачило, щоб уникнути зіткнення. Від удару її автомобіль змістило вліво на 30 см відносно лінії попереднього розташування, що вказує про те, що швидкість автомобіля «Акура» була більшою, ніж 5-10 км/год., як визначено знаком обмеження швидкості «10», встановленим на парковці. А в сукупності такі дії ОСОБА_2 становлять причинно-наслідковий зв`язок з настанням ДТП.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , даними схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів на проїзній частині після зіткнення та пошкоджень, які отримали автомобілі в результаті цього, які повністю узгоджуються з поясненнями водія ОСОБА_2 .

Так, з пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , які вона надала одразу під дорожньо-транспортної пригоди та підтвердила в судах першої та апеляційної інстанції, вбачається, що при заїзді на парковку вона повернула направо та планувала повернути наліво, швидкість руху автомобіля була невеликою, оскільки, здійснюючи повороти, вона і не могла їхати швидко, на відміну від ОСОБА_1 , яка їхала прямо. Винною у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_1 , яка не пропустила її, коли вона збиралась повертати ліворуч та перебувала праворуч відносно самої ОСОБА_1 . З того боку, з якого вона заїжджала, не було розмітки, а там, де рухалась ОСОБА_1 є рекомендована розмітка, тому остання рухалась не по головній дорозі.

Саме такий механізм дорожньо-транспортної пригоди повністю відповідає об`єктивним даним, що зазначені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, та підтверджений зібраними по справі доказами.

Зокрема, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, з якою погодились обоє учасників ДТП, підписавши її без будь-яких заперечень і зауважень, та в якій відображено напрямок руху транспортних засобів до моменту їх зіткнення, їх розташування після зіткнення, а також зафіксовано пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що зіткнення транспортних засобів сталося на парковці, де траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена правилами дорожнього руху, і рухаючись по якій ОСОБА_1 , незважаючи на наявність перешкоди - припаркованих автомобілів з правої від неї сторони, що обмежували їй видимість, не надала перевагу в русі автомобілю «Акура», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що наближався з правого боку, що стало причиною зіткнення транспортних засобів, в результаті якого в автомобілі «Акура», державний номерний знак НОМЕР_2 , було пошкоджено передній бампер зліва, ліва передня фара, ліва протитуманка, а в автомобілі «Дайхатсу» державний номерний знак НОМЕР_1 , - переднє праве колесо, диск, праві передні двері, поворот, праве переднє крило, капот, права передня фара, передній бампер справа та декоративна накладка.

Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях свідчать про те, що передньою лівою частиною автомобіль «Акура», державний номерний знак НОМЕР_2 , контактував із передньою правою частиною автомобіля «Дайхатсу», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вказані обставини об`єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями, на яких зафіксовано положення автомобілів «Дайхатсу»та «Акура» після зіткнення і пошкодження, які вони мали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, дані, зафіксовані на схемі ДТП, зокрема щодо визначеного місця зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, а також характеру та локалізації пошкоджень автомобілів у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з іншими доказами по справі, зокрема поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо напрямку руху транспортних засобів безпосередньо перед зіткненням, вказують на те, що на момент зіткнення ОСОБА_1 виїжджала з парковки на дорогу, де траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена правилами дорожнього руху, тому ОСОБА_1 мала надати дорогу автомобілю «Акура», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що наближався з правого боку, чого нею виконано не було.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції спеціаліст (головний судовий експерт) Відділу автотехнічних досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_3 також пояснив, що, за обсягом матеріалів справи, наявних фотознімків, механізм та обставини зближення такі, що дорожньо-транспортна пригода сталася на паркувальному майданчику в межах заїзду та виїзду з майданчику на паркувальні місця між автомобілем «Дайхатсу» під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Акура», яким керувала ОСОБА_2 . Відповідно до механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Дайхатсу» ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.11 ПДР України, а ОСОБА_2 - з моменту виникнення небезпеки для руху повинна була діяти у відповідності до п. 12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці в діях ОСОБА_1 вбачається невиконання п. 10.11 ПДР України, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП.

Крім того, вказав, що, згідно схеми ДТП, ширина заїзду на паркувальний майданчик не визначена, але ОСОБА_2 при завершенні маневру лівого повороту повинна була потрапити у свою смугу руху, тобто при виконанні лівого повороту вона виїхала б на зустрічну смугу, але це не свідчить про те, що вона рухалась по зустрічній смузі при заїзді.

Також ОСОБА_2 в даному випадку не мала вимоги зупинитися перед поворотом. Якби автомобіль рухався справа відносно неї, то вона мала б дати дорогу, але в даному випадку автомобіль «Дайхатсу» рухався зліва від неї, тому не було потреби надавати комусь дорогу.

Швидкість руху ОСОБА_2 була незначною. На кожному паркувальному майданчику є своя схема організації дорожнього руху, яка встановлює вимогу рухатись, відповідно до встановленого швидкісного режиму 10 км/год. і дотримуватись вимог дорожньої розмітки.

Силу удару вказати неможливо, але швидкість руху була незначною та становила 10-15 км/год.

Також зазначив, що ОСОБА_1 потрібно було виїжджати так, щоб дати дорогу тим транспортним засобам, які рухались справа, тобто повинна була рухатись так, щоб мати змогу виявити транспортний засіб, що рухався справа. На повороті ОСОБА_1 виїхала більш, ніж на пів корпусу. Водій автомобіля «Акура», з моменту виникнення небезпеки, повинна була вчинити дії для уникнення зіткнення, проте до моменту зіткнення був дуже малий проміжок часу, тому ОСОБА_2 не могла повністю зупинити транспортний засіб для уникнення ДТП.

Отже, з наведених вище доказів вбачається, що саме водій ОСОБА_1 , всупереч вимог п. 10.11 Правил дорожнього руху, рухаючись по паркувальному майданчику, не надала переваги в русі автомобілю «Акура», під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався з правого боку, внаслідок чого здійснила з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 щодо порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, які стали причиною ДТП, є лише її суб`єктивним баченням, які не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду і спростовуються наявними у справі доказами і поясненнями спеціаліста (судового експерта), та в більшій мірі викладені з метою уникнення самою ОСОБА_1 відповідальності за вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Твердження ОСОБА_1 про перевищення ОСОБА_2 допустимої швидкості руху на паркувальному майданчику є лише припущенням та не відповідає дійсності, про що також вказав і експерт.

З цих підстав, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги і надані ОСОБА_1 висновки щодо вартості матеріального збитку заподіяного пошкодженням автомобіля «Дайхатсу», адже такі лише констатують наявні пошкодження у даному транспортному засобі, перелік необхідних матеріалів та проведених робіт для його відновлювального ремонту,що жодним чином не визначає швидкість, з якою рухалась ОСОБА_2 .

Таким чином, апеляційна вимога ОСОБА_1 про направлення матеріалів справи до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 є безпідставною та необґрунтованою.

За наведеного, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_1 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , як і доводи про її невинуватість, є безпідставними.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП, а саме у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.