Справа № 366/199/25
Провадження № 3/366/323/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року суддя Іванківського районного суду Київської області Ткаченко Ю.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

22 січня 2025 року до суду від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 20.01.2025 року о 14 год. 00 хв. на а/д Київ-Овруч, 92 км., керувала автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. На вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» або в медичному закладі водій відмовилася під запис на боді камеру.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 , та її представник адвокат Харитончук Є.В. не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням про призначення ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, врахувавши наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обтяжуючих обставин, з врахуванням загального стану здоров`я ОСОБА_1 та її віку, та того, що тяжких наслідків від правопорушення не настало.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Вирішуючи питання щодо притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП, керуюсь наступним.

Судом відповідно до ст. 280 КУпАП встановлено, що правопорушення мало місце, а в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із матеріалів справи не встановлено обставин, що виключали б адміністративну відповідальність ОСОБА_1 .

Вимоги статті 251 КУпАП передбачають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 285976 від 20.01.2025 року;

- відеозаписом із нагрудної камери поліцейського від 20.01.2025 року, в якому підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та факту відмови від проходження огляду.

Відповідно до Постанови від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про Правила дорожнього руху», водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України вірно кваліфіковані, оскільки вона 20.01.2025 року о 14 год. 00 хв. на а/д Київ-Овруч, 92 км., керувала автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. На вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» або в медичному закладі водій відмовилася під запис на боді камеру.

Наслідками таких правопорушень часто бувають аварії, катастрофи, нещасні випадки з людьми, що спричинюють шкідливі наслідки для здоров`я і майна людей, навколишнього природного середовища або викликають загрозу для них, адже керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, є небезпечним і досить поширеним правопорушенням.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його майновий стан. Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, не встановлено.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні усі ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а її вину у вчиненому правопорушенні доведено повністю, а тому є всі підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставинами, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, суд визнає щире каяття, вчинення правопорушення вперше, особою похилого віку.

Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02 листопада 2004 року "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 КК України «звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом».

Згідно вимог ч. 4 ст. 74 КК України «особа, яка вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною».

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує вказані ОСОБА_1 обставини та надані до суду письмові пояснення.

Так, під час розгляду справи встановлено, що 07.02.2024 року на базі Київської обласної клінічної лікарні ОСОБА_1 було проведено оперативне втручання - тотальне безцементне ендопротезування правого кульшовогово суглобу протезом фірми Zimmer, що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №174747/317.

Крім того, ОСОБА_1 . ДУ МОЗ України «Інститут серця МОЗ України» у 2023 році було встановлено діагноз стенокардія напруги II ФК, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., ступінь 2-, ризи 4; пароксизмальна форма ФП, тривало персистуючий перебіг (останній пароксизм 31.03.2023), недостатність МКІ ст. недостатність ТК І-ІІ ст., помірна (СТ у ПНІ 46 мм.рт.ст.) CH II А зі збереженою ФВ ЛІН (ФВ 65 %); стан після двоічної венектомії (2013, 2019) рецидив; ПТФС обох нижніх кінцівок; вузловий зо. Еутиреоз. АІТ. Довбічний коксартроз.

Належний автомобіль ОСОБА_1 використовує саме з метою свого самообслуговування, оскільки остання проживає в сільській місцевості, в с.Обуховичі, де поблизу будинку відсутні магазини, аптеки та заклади охорони здоров`я, тому для самозабезпечення себе необхідними продуктами харчування, медичними препаратами, та за необхідності медичного огляду у випадку погіршення стану здоров`я та проведенням додаткового медичного обстеження вона вимушена їхати до селища Іванків, який розташований територіально віддалено від місця її проживання.

Позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, враховуючи наявність у неї коронарних захворювань серця та проведену заміну їй кульшового суглобу, фактично призведе до того, що вона буде позбавлена можливості щодо забезпечення себе усім необхідним для нормального життя.

Крім того, дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно неї, у відповідній графі, що стосується пояснень, остання зазначила, що відмовилась від продувки в зв`язку з поганим станом здоров`я, піднявся тиск.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню. Вважаю, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання ОСОБА_1 своєї вини, у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обтяжуючих обставин, з врахуванням загального стану здоров`я ОСОБА_1 та її віку, та того, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» дає право на звільнення від сплати судового збору.

Вилучене в ОСОБА_1 посвідчення водія підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 24, 283-285, 130 ч.1 КУпАП,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавленням права керування транспортними засобами (реквізити для оплати штрафу отримувач: ГУК у Київ. обл./м.Київ/21081300, банк отримувача:Казначейство України(ел. адм. подат.), , рахунок отримувача UA0010001, код класифікації доходів 21081300, призначення платежу: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, № протоколу про адміністративне правопорушення).

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору.

Вилучене в ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_3 повернути ОСОБА_1 .

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, в установу банку України не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу та судового збору у вказаний термін, постанова буде направлена до органу державної виконавчої служби для організації примусового виконання в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у випадку примусового виконання даної постанови, з правопорушника підлягає стягненню штраф, визначений даною постановою, у подвійному розмірі.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: Юрій ТКАЧЕНКО