Справа № 342/234/25
Провадження № 33/4808/364/25
Категорія ст.51 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андріюк І. Г.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Курко В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисячі сімсот) гривень, стягнуто до державного бюджету судовий збір у розмірі 605,60 гривень,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дрібне викрадення чужого майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.02.2025 близько 16.00 год. у с. Глушків, на території урочища «Дубина» таємно викрав два повалені вітром дерева породи «Ясен звичайний» кубомасою 2,08 куб.м, чим завдав Глушківському старостинському округу Городенківської ТГ матеріальної шкоди у розмірі 2773 гривень. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 51 КУпАП, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, постанову суду першої інстанції прийнято із порушеннями норм матеріального і процесуального права. .

Стверджує, що із протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП він не згідний, заперечує свою причетність до вчиненого адміністративного правопорушення, у суді першої інстанції звертав увагу суду що будь-якого умислу на таємне викрадення чужого майна у нього не було.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складено із порушеннями ст. 256 КУпАП, а саме не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення.

Судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки матеріалам справи, зокрема постанові про закриття кримінального провадження, в якій зазначено, що він намагався вчинити крадіжку дерев породи «Ясень», тому вказує, що за замах на крадіжку майна КУпАП не передбачає відповідальності.

Зазначає, що в матеріалах справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні об`єктивні докази щодо таємного викрадення повалених дерев.

Також, ОСОБА_1 вказує, що під час складання протоколу йому права й обов`язки були роз`яснені нечітко, зокрема не було наголошено на право мати захисника, крім того під час складання не було залучено свідків.

Стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам, що у справі відсутні дані про потерпілого, а саме відсутні заява чи відношення власника майна до викрадених дерев, оскільки з матеріалів справи слідує, що Глушківська сільська рада не має відношення до даного замаху на крадіжки, крім того дана сільська рада припинила свою діяльність як юридична особа, не може бути ні заявником, ні потерпілим по справі. У свою чергу Городенківська міська рада, під юрисдикцією якої знаходиться с. Глушків із заявам не зверталася, потерпілим не визнана та не залучена до справи.

Вказує, що до матеріалів справи не було долучено відеозапис із нагрудних камер працівників поліції, де зафіксований момент вчинення ним правопорушення.

Також зазначає, що у протоколі не зазначено, повну назву посадової особи, яка склала протокол (не зазначено якого ГУНП).

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Курка В.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Курко В.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Курко В.М. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься постанова про закриття кримінального провадження від 28 лютого 2025 року, винесена слідчим слідчого відділення ВП №2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капвтана поліції Коркозою І. (а.с.6-8).

Зі змісту постанови вбачається, що 07.02.2025 близько 16 год. ОСОБА_1 перебуваючи в с. Глушків, на території урочища «Дубина» намагався вчинити крадіжку вітрувальних дерев породи «Ясень», діаметрами 55 та 47 см., однак свої дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця не завершив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції ВП №2 (м. Городенка).

Відомості по вказаному факту 08.02.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України.

Цією постановою кримінальне провадження закрито у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Під час існування кримінального провадження було:

- здійснено огляд місця події, а саме ділянку в урочище «Дубина» та гаражне приміщення, в якому знаходився бортовий автомобіль марки УАЗ,

- ухвалою Городенківського районного суду від 11.02.2025 року було визнано речовими доказами автомобіль, зовнішніми ознаками схожий на автомобіль марки «УАЗ бортовий» без будь-яких маркувальних ознак, а саме ідентифікаційного номера транспортного засобу та без реєстраційного номеру, на кузові якого знаходиться деревина породи «Ясень», бензопилу марки «STIHL» моделі «MS180» біло-помаранчевого кольору, серійний номер № НОМЕР_1 , бензопилу марки «STIHL» моделі «MS180» біло-помаранчевого кольору, серійний номер № НОМЕР_2 ;

- допитано свідка ОСОБА_2 ;

- проведено товарознавча експертиза, яка встановила вартість предмету адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №251416 від 08.03.2025 року, вбачається, що 07.-02.2025 року біля 16 год. в с. Глушків на території урочища «Дубина» ОСОБА_1 таємно викрав два повалені дерева породи «Ясень» звичайний кубомасою 2,08 куб.м., чим завдав Глушківському старостинському округу Городенківської ТГ матеріальну шкоду у розмірі 2773 грн., чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 51 КУпАП. (а.с. 3)

Протокол складений уповноваженою особою ДОП СП ВП №2 (м. Городенка) Коломийського РВП старшим лейтенантом поліції Мохоруком А.В., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений з його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться в Городенківському районному суді, про що свідчить підпис останнього у відповідних графах протоколу.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено (дослівно): «ознайомлений та згідний».

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у дрібному викраденні двох дерев породи «Ясень» кубомасою 2,08 куб.м., що заподіяло матеріальну шкоду у розмірі 2773 грн.

Диспозицією частини другої статті 51 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодекс для відповідного року. У 2025 році прожитковий мінімум для працездатної особи склав 3028 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1514 грн.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 таємно викрав майно на суму, яка складає 2773 гривень та правильно кваліфікував вищевказані дії за ч.2 ст.51 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що ОСОБА_1 вчинив замах на крадіжку і не зміг довести правопорушення до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції ВП №2 (м. Городенка).

Апеляційний суд приймає до уваги, що факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Таким чином, обставини, які були встановлені відповідною постановою про закриття кримінального провадження не мають преюдиціального значення для розгляду провадження за звинуваченям у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.51 КУпАП.

Разом з тим, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що викриття правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_1 відбулось вже після того, як останній вчинив всі дії, які вважав за потрібне для викрадення майна та зберігав викрадене майно у кузові транспортного засобу. При цьому, викрадені ним дерева породи «Ясень звичайний» були вже розпиляні на колоди. Вищевказані обставини свідчать про те, що на стадії виявлення правопорушення, ОСОБА_1 були вчинені всі необхідні дії, які він вважав за необхідне вчинити та мав можливість розпорядитися і користуватися ним на свій розсуд (розпиляв деревину та завантажив і зберігав її у кузові транспортного засобу).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, оскільки він ґрунтується на доказах, які містяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про неправильність встановлення потерпілого у даному провадженні, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду про доведеність винуватості у вчиненні правопорушення і не свідчать про відсутність події або складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Разом з тим, наявні в матеріалах провадження докази не свідчать про те, що судом першої інстанції неправильно встановлено потерпілого по справі або неправильно визначено вартість викраденого майна та розмір заподіяної шкоди.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту матеріалівпровадження вбачається, що ОСОБА_1 визнавав свою причетність до вчиненого правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні змістовні пояснення ОСОБА_1 щодо висунутого обвинувачення, оскільки останній у відповідності до вимог ст.63 Конституції України відмовився від надання пояснень.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення вимагали від ОСОБА_1 надати певні пояснення.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться в провину вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.51КУпАП, а саме дрібне викрадення чужого майна шляхом таємного викрадення.

Суб`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення характеризується прямим умислом і корисливою метою.

Апеляційний суд вважає, що в мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції повно та всебічно проаналізував сукупність доказів, які містяться в матеріалах провадження та надав їм відповідну правову оцінку.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що ОСОБА_1 , 07.02.2025 у с. Глушків, на території урочища «Дубина» таємно викрав дерева породи «Ясен звичайний» вартістю 2773 гривень, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, в межах встановленого законом строку , який передбачено ст.38 КУпАП , призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв