Справа № 309/1758/25
Провадження № 3/309/602/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Піцур Я.Я., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ЗхРУ № 242557 від 06 травня 2025 року про те, що 06.05.2025 року близько 11 год. 10 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з офіцерами оперативно-розшукового відділу в межах контрольованого прикордонного району в населеному пункті Хуст, на напрямку 169 прикордонного знаку було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 Єрьоменко В.П. подав заперечення на протокол у якому просить закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказує що ОСОБА_1 є мандрівником вже більше 20 років та постійно подорожує. 06.05.2025 він прибув поїздом Київ-Солотвино до станції Хуст щоб навідатися до долини нарцисів у с.Кіреші. Не пройшовши і 100 м від вагону його зупинили чоловіки у військовій формі, заявивши, що є працівниками прикордонної служби. Він показав їм документи за допомогою застосунків «Дія» та «Резерв+». Потім його попросили назвати мету прибуття до м.Хуст та показати речі у рюкзаку. Після чого його привезли до дільниці прикордонної служби в АДРЕСА_2 де він надав пояснення. Там він надав свій мобільний телефон у розблокованому виді, при цьому йому не було видно, що переглядали в його телефоні та які дії з ним робили. Потім йому повідомили, що на нього складають протокол на що ОСОБА_1 заперечив, оскільки ніякої спроби незаконного перетину державного кордону не здійснював. Він не мав при собі заборонених предметів та наполягав на наданні йому правової допомоги у чому йому було відмовлено. Потім його доставили до вокзалу у м.Хуст. У самому протоколі вказані невірні дані, зокрема вказано, що він не працює, хоча він маж статус ФОП. Не погоджується і з протоколом огляду та вилучення речей, оскільки паспорт та телефон у нього не вилучалися. Не піддається будь-якій критиці інформація указана в довідці про результати затримання. Там вказано, що «у зв`язку із скрутним фінансовим становищем вирішив шукати варіанти незаконного перетину кордону України з метою працевлаштування (хотів потрапити у Чехію)», що не відповідає дійсності так як він є ФОП та отримує значний дохід. Наразі він навчається у університеті, пройшов ВЛК, оновив військово-облікові дані, отримав відстрочку та поїхав мандрувати. Відомості й рапорті про те, що він помітно нервував, постійно змінював мету перебування в КПР та потім зізнався про намір незаконного перетину кордону не відповідають дійсності.

Також 19.06.2025 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 Єрьоменко В.П. про відкладення розгляду справи. Дане клопотання суд відхиляє оскільки дана справа вже відкладалася раніше і враховуючи строки розгляду даної категорії справ, а також те, що захисником подано заперечення на протокол, а також надано додаткові пояснення в письмовому вигляді. За таких обставин суд вважає, що матеріали справи містять достатньо відомостей для об`єктивного розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 204-1КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положенням ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП характеризується умисною формою вини.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер проступку, передбачає наслідки цього діяння і бажає, щоб ці наслідки наступили (наприклад, дрібне розкрадання). Непрямий умисел виявляється в тому випадку, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер свого діяння, передбачає негативні наслідки, але не бажає їх, хоча свідомо припускає їх появу. Прямий умисел являє собою єдність інтелектуального та вольового моментів. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення його шкідливих наслідків визначають процеси, що відбуваються в свідомості порушника і тому становлять інтелектуальний момент прямого умислу, а бажання таких наслідків, визначаючи вольову сторону психічної діяльності, є вольовим моментом прямого умислу. Із цього випливає, що при прямому умислі мета обов`язково пов`язана з наслідками, що настали, включається до змісту усвідомлення, а отже, наміру і є його характеристикою. Можливі випадки, коли дані наслідки не збігаються з кінцевою метою суб`єкта на проміжному етапі його діяльності або є частиною його загальної мети. Проте такі обставини істотно не впливають на встановлення прямого умислу порушника. Вольовий момент прямого умислу, що характеризує спрямованість волі суб`єкта проступку, визначається як бажання настання шкідливих наслідків. Бажання це воля, мобілізована на досягнення мети, прагнення до певного результату. Як правова категорія бажання це певний акт людської волі, який виражається в певному діянні. Як ознака прямого умислу бажання виявляється у прагненні певних наслідків, які можуть виступати для винного як кінцева мета.

Отже у правопорушеннях які характеризується наявністю вини у формі умислу слід встановлювати мету та мотив вчинюваного правопорушення, як факультативні складові його суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону - застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон, то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП з відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 242557 від 06 травня 2025 року;

- протокол про адміністративне затримання від 06.05.2025;

- протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів від 06.05.2025, згідно якого вилучено паспорт гр. України для виїзду за кордон та мобільний телефон марки Самсунг;

- довідку про результат виявлення 1-го гр. України на напрямку 169 п/з;

У свою чергу захисником на підтвердження своєї позиції долучено наступні докази:

- роздруківки відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відносно ОСОБА_1 , за періоди 2020-2024 роки, з яких убачається, що ОСОБА_1 за рік отримує досить значний дохід;

- роздруківку витягу з «Резевр+» станом на 03.06.2025, згідно якої ОСОБА_1 стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , 04.07.2024 року пройшов ВЛК, 12.12.2024 уточнено даній, має відстрочку до завершення мобілізації;

- .довідку про здобувача вищої освіти, відповідно до якої ОСОБА_1 здобуває освіту у Херсонському державному аграрно-економічному університеті за ступенем доктор філософії.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , суддя вважає, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

Згідно протоколу ОСОБА_1 було затримано у м.Хуст. У даному випадку, м. Хуст не є населеним пунктом, до якого заборонено в`їзд будь-кому з громадян України, осіб без громадянства та іноземця окрім випадків прямого заборонення (наприклад, рішенням суду) і гр. ОСОБА_1 не є виключенням.

Щодо довідки про результат виявлення 1-го гр. України на напрямку 169 п/з.

Так, у даній довідці зазначено, що в ході опитування ОСОБА_1 він пояснив, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем, а також військовою агресією рф проти України, вирішив шукати варіанти незаконного перетину кордону України з метою працевлаштування (хотів потрапити у Чехію). Водночас до протоколу не долучено відповідних пояснень ОСОБА_1 , а сама вказана довідка не містить його підпису. На думку суду це свідчить про недоведеність, що він надавав саме такі пояснення. При цьому така інформація не узгоджується з доказами наданим стороні захисту, з яких зокрема убачається, що ОСОБА_1 має досить стабільний та нормальний дохід. У зв`язку з чим суд критично оцінює інформацію викладену у довідці.

Суд також ураховує, що ОСОБА_1 стоїть на обліку у ТЦК, дані ним уточнено вчасно та має відстрочку до завершення мобілізації, а отже якихось реальних причини, пов`язаних із введенням в Україні воєнного стану та оголошенням мобілізації, для перетину державного кордону у нього не було.

Якихось конкретних доказів, що дійсно ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону, до матеріалів справи не долучено, а наявних у матеріалах справи доказів недостатньо для такого висновку.

За встановлених обставин, суд вважає, що матеріалами справи не встановлення якась мета та мотиви для спроби незаконного перетину державного кордону.

Відтак на думку суду саме по собі перебування ОСОБА_1 на території м.Хуст, яке знаходиться в межах контрольованого прикордонного району, не є достатнім для підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, не доведена згідно критерію «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому відповідно до змісту ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, - закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.