ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6630/25Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 33/817/311/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 р.

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, о 17 год. 15 хв. в с. Ігровиця по вул. Героїв України, 1 громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Джип Ліберті», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудний персональний відео реєстратор №856567. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі ТЗ тверезому водію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою, винесеною судом із порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин справи та доказів, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд розглянув справу без його участі, однак ним подавалось клопотання про відкладення розгляду справи, тим самим порушив його права на участь в розгляді справи.

Зазначає, що для виявлення правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в іншому випадку протиправність зупинки може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Вважає, що знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Вказує на відсутність об`єктивної сторони інкримінованого йому правопорушення, а саме керування транспортним засобом.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 22 травня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід поновити строк на апеляційне оскарження та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 22 травня 2025 року.

Останнім днем подачі апеляційної скарги є 01 червня 2025 року, який припав на вихідний день - неділю.

За загальним правилом, яке регламентовано приписами ст.120 КАС України, ст.115 КПК України, ст.245 ЦПК України і, на переконання суду, може бути застосовано у даному провадженні по аналогії права, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Судом встановлено, що апеляційна скарга на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року подана 02 червня 2025 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено і підстави для вирішення питання про його поновлення відсутні.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №275109 від 18 березня 2025 року, 18 березня 2025 року о 17 год. 15 хв. в с. Ігровиця по вул. Героїв України, 1 громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Джип Ліберті», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудний персональний відео реєстратор №856567. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі ТЗ тверезому водію.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції та відеореєстраторааіз службового автомобіля.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, ОСОБА_1 18 березня 2025 року о 17 год. 15 хв. в с. Ігровиця по вул. Героїв України, керував транспортним засобом «Джип Ліберті», д.н.з. НОМЕР_1 , який був зупинений працівниками патрульної за порушення ним вимог п.2.3.в ПДР України, а саме, що він, керуючи транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки.

В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА №4299882 від 18 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП. (а.с. 4)

Також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що в ході спілкування з водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили в нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, що дало їм підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою пристрою газоаналізатор «Алкотест Драгер 6820», а також пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився (час 17:49), після чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів і саму подальшу процедуру виявлення інших правопорушень у сфері дорожнього руху, є неспроможними відповідно обставин даної справи, виходячи з такого.

Так, суд апеляційної інстанції встановив, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується фрагментами відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, де він при спілкуванні із працівниками поліції позиціонував себе водієм, жодних заперечень чи зауважень не надав.

Окрім цього, згідно протоколу серії ЕНА № 4299882 транспортний засіб марки «Джип Ліберті», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення ПДР, а саме за те, що він керував транспортним засобом будучи не пристебнутим ременем пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3 (в) ПДР України.

Враховуючи вищенаведене, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначено в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

Стосовно доводів апелянта, що справу судом першої інстанції розглянуто у його відсутності, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП участь правопорушника в розгляді справи за ч.1 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.

Окрім того, як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_1 належним чином повідомлявся місцевим судом про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить відповідно телефонограма, складена секретарем судового засідання. Проте, в судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився, направив заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, вказав про його перебування на стаціонарному лікуванні з 20.03.2025 по 01.04.2025, однак не надав суду жодних доказів щодо подальшого перебування на лікуванні.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 , як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який своєчасно був сповіщений про місце і час розгляду справи та не надав суду жодних доказів щодо наявності поважності причин неявки у судове засідання.

Тому вказані доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права на захист та інших процесуальних прав ОСОБА_1 не можуть бути безумовною підставою для скасування постанови суду з процесуальних підстав.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя