ПОСТАНОВА

Іменем України

№ 610/1389/25 № 3/610/377/2025
м. Балаклія17 червня 2025 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович за участю: секретаря Ворони І.О., потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в:

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

В розумінні Європейського суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не може перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також й не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

За змістом ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

ОСОБА_2 про дату, час і місце судового розгляду повідомлена за вказаним в матеріалах справи номером телефону (а.с. 3, 13), про що свідчить телефонограма від 14.05.2025 (а.с. 141). Також належним чином викликалась для розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом направлення рекомендованим листом повістки про виклик за вказаною у Протоколі адресою місця проживання, однак повістку поштою не отримала (а.с. 144-145), про зміну адреси перебування суд не повідомляла, в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила.

Крім того, 09.05.2025 під час ознайомлення з матеріалами справи, відмовилась від отримання судової повістки про виклик до суду на 17.06.2025 (а.с. 117-118. 121).

Таким чином, судом були вжиті заходи для забезпечення її права на участь у судовому засіданні. Проте її відсутність відповідно до ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи. Тому вважаю можливим розглянути справу за її відсутності, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі в розгляді справи.

05.05.2025 та 12.05.2025 ОСОБА_2 надала суду заяви, в яких просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, заперечувала щодо притягнення її до адміністративної відповідальності. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на те, що з вчителем ОСОБА_1 в неї раніше конфліктів не було, в нічний час вона їй не писала, не обговорювала її з вчителями інших шкіл, про вчителя не викладала негативних постів в соціальних мережах, її приватне життя не обговорювала, не ображала її, спілкувалася тільки з приводу навчання сина тощо. Зазначила, що дійсно вчителю у застосунку «Viber» вона постійно відправляє роботи свого сина, які вона перевіряла, коментувала, їх обговорення зводилось до навчальних моментів, які стосуються її дитини. Вказала, що з батьками вона взагалі не знайома, на відео інших дітей не знімала, лише записувала на диктофон свою дитину, як він розказував вірші. Натомість вчитель ОСОБА_1 записувала відео уроків, на що вона своєї згоди не давала. Крім того, її дитину обговорювали в загальній групі 2-Б класу. При цьому, ні вона, ні її дитина не ображали вчителя, уроки ніхто не зривав, батьків та дітей ніхто не чіпав, її син робив зауваження вчителю лише з приводу неправильного наголосу в українських словах. Вважає, що їй не заборонено, як матері, цікавитись освітнім процесом, реагувати на скарги дитини, з'ясовувати в чому їх причина. Зазначила про відсутність системності, який має бути доведений саме після написання ОСОБА_1 22.04.2025 заяви про вчинене правопорушення, адже до цього вчитель ні на що не скаржилась. Повідомила, що про належне виконання нею своїх батьківських обов`язків, забезпечення дитини всім необхідним. Наголосила на тому, що протокол було складено без свідків з її боку, хоча вона просила прийняти до уваги показання її матері, без долучення її доказів, їй не було зачитано протокол про адміністративне правопорушення. До того ж вона не є суб`єктом цього правопорушення, оскільки спеціальним суб`єктом повинна бути дитина, натомість її син не звинувачував вчителя у її непрофесіоналізмі, він навчався в рамках освітнього процесу, повідомлення у вихідні дні не надсилав, не порушував особистих кордонів вчителя (а.с. 86-96, 122-132).

Потерпіла ОСОБА_1 в суді підтвердила обставини, викладені в обвинувачені.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження обвинувачення до суду надані протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього:

-заява до відділу поліції Лисак С.В. від 15.04.2025 про психологічне цькування її ОСОБА_2 , яка є матір`ю її учня 2-Б класу ОСОБА_3 ;

-довідка про результати розгляду звернення вчителя початкових класів Балаклійського ліцею № 2 Балаклійської міської ради Харківської області ОСОБА_1 щодо можливого цькування її з боку ОСОБА_2 ;

-письмові пояснення ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

-відповідь служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області про те, що на обліку служби ОСОБА_3 як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, не перебуває, інформація щодо неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків до служби у справах дітей не надходила;

-акт обстеження умов проживання від 23.04.2025 за місцем проживання ОСОБА_2 ;

-акт оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 від 23.04.2025;

-висновок № 98 від 23.04.2025 оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 ;

-відповідь Балаклійського ліцею № 2 Балаклійської міської ради Харківської області від 24.04.2025 з доданими копіями документів а саме: довідками за результатами діагностики тест Спілберга від 21.04.2025 та тест ОСОБА_7 від 22.04.2025, доповідними записками ОСОБА_1 від 05.02.2025, 14.04.2025 щодо здійснення на неї тиску з боку ОСОБА_2 , скріншотами із месенджеру «Вайбер» повідомлень ОСОБА_1 від ОСОБА_2 щодо навчального процесу, протоколом № 4 засідання комісії з розгляду булінгу від 12.02.2025, заявою ОСОБА_2 директору Балаклійського ліцею № 2 від 11.04.2025 та відповіддю на дану заяву від 24.04.2025, наказом від 02.09.2024 про створення комісії з розгляду випадків булінгу в закладі освіти на 2024/2025 навчальний рік, наказом про розгляд письмового звернення ОСОБА_2 від 11.04.2025, листом Служби освітнього омбудсмена від 06.01.2025 щодо можливих порушень прав здобувачів освіти та відповіддю Балаклійського ліцею № 2 на вказаний запит від 13.01.2025, журналом обліку особистого прийому громадян та журналом реєстрації звернень громадян, результатами опитування батьків щодо організації освітнього процесу у 2-Б класі, зверненням батьків 2-Б класу до директора Балаклійського ліцею № 2 щодо підтримки вчителя ОСОБА_1 ,

-відповідь відділу освіти Балаклійської міської ради Харківської області від 24.04.2025 з доданими копіями документів, що стосуються конфліктної ситуації, яка склалася між ОСОБА_2 та закладом освіти, а саме: результати опитування батьків щодо організації освітнього процесу у 2-Б класі, відповідями відділу освіти від 26.12.2024 щодо розгляду звернення ОСОБА_2 , доповідною запискою директора Балаклійського ліцею № 2 від 20.12.2024, скріншотами із месенджеру «Вайбер» повідомлень ОСОБА_1 від ОСОБА_2 щодо навчального процесу,

-свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

-відомостями бази даних АРМОР щодо ОСОБА_2 .

Свідки у протоколі відсутні.

ОСОБА_2 було заявлено клопотання про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_8 , а потерпіла просила допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 108, 146).

Проте вони не зазначили обставин, які можуть підтвердити вказані свідки, оскільки не встановлено їхнього значення для правильного вирішення справи, тому у їх задоволенні відмовлено.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 035568 від 23.04.2025 ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що:

« 23.04.2025 встановлено, що гр. ОСОБА_2 , мати учня 2-Б класу Балаклійського ліцею № 2 БМР Х/о, будучи учасником учбового процесу, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про освіту», упродовж ІІ семестру 2024/2025 навчального року систематично вчиняє психологічне цькування вчителя початкових класів ОСОБА_1 , що виражається у неодноразових безпідставних звинуваченнях у непрофесіоналізмі вчителя та неправильному оцінюванні знань малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематичному надсиланні смс-повідомлень у застосунку «Viber», що негативно впливає на емоційний стан та професіональну діяльність потерпілої, що підтверджується висновками комісії та психолога».

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, як булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров'ю потерпілого.

Диспозиція є бланкетною, тобто містить визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього відповідальності, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших нормативно-правових актів.

Так, положення ч. 1 ст. 52 Закону України «Про освіту» визначають, що учасниками освітнього процесу є: здобувачі освіти; педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; батьки здобувачів освіти; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння, як конкретне адміністративне правопорушення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту учасників освітнього процесу. Додатковими об`єктами цього правопорушення є: психічне здоров`я, фізичне здоров`я, психологічна, фізична, економічна, сексуальна недоторканість малолітньої чи неповнолітньої особи; інших учасників освітнього процесу (якщо відносно них булінг вчиняється малолітньою чи неповнолітньою особою).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання шкоди, яка була заподіяна фізичному або психічному здоров`ю потерпілому, причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу. Кривдник усвідомлює протиправний характер свого діяння, передбачає його шкідливі наслідки та бажає настання цих наслідків.

Суб`єкт адміністративного правопорушення може бути як загальний, так і спеціальний (булінг стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи може бути вчинено будь-якою особою (загальний суб`єкт), а стосовно «інших учасників освітнього процесу» - лише малолітньою або неповнолітньою особою (спеціальний суб`єкт).

Протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із позицією ЄСПЛ.

За змістом закону, розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, складений щодо ОСОБА_2 , матері учня 2-Б класу ОСОБА_3 , за вчинення нею психологічного цькування вчителя початкових класів ОСОБА_1 , що виражається у неодноразових безпідставних звинуваченнях у непрофесіоналізмі вчителя та неправильному оцінюванні знань її малолітнього сина ОСОБА_3 .

В системному аналізі вищенаведеного законодавства та судової практики по розгляду адміністративних матеріалів за статтею ст. 173-4 КУпАП вбачається спеціальний суб`єктний склад булінгу, що охоплює учасників освітнього процесу за обов`язкової участі малолітньої чи неповнолітньої особи, якою чи стосовно якої вчиняється насильство.

Конфліктні взаємовідносини між батьками здобувачів освіти, педагогічними працівниками чи іншими повнолітніми особами як учасниками освітнього процесу не підпадають під регулювання антибулінговим законодавством, відповідальність згідно статті 173-4 КУпАП в такому випадку не настає.

Виходячи з викладеного та з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 173-4 КУпАП ОСОБА_2 не може бути притягнутою до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, оскільки не є суб`єктом даного правопорушення.

Крім того, для встановлення події та складу правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-4 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила булінг (цькування).

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що булінг (цькування), яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, має місце тоді, коли діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, булінг (цькування), зокрема психологічного, фізичного, економічного, сексуального характеру, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода фізичному чи психічному здоров`ю стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу.

Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (дії) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд звертає увагу на те, що конфлікт, який відбувся в навчальному закладі між вчителем початкових класів ОСОБА_1 та матір`ю учня її 2-Б класу ОСОБА_2 , що підтверджено матеріалами справи, сам по собі не утворює наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, оскільки не розкриває об`єктивну сторону цього правопорушення.

Батьки не зобов`язані погоджуватися з усіма діями та рішеннями вчителя, мають право та зобов`язані з`ясовувати обставини учбового процесу, цікавитися навчанням дітей, не погоджуватись з діями, рішеннями, бездіяльністю тощо вчителів, оскаржувати їх, вчиняти для цього якісь активні дії, робити вчителю зауваження, пропозиції, бажати отримати пояснення.

Зі скріншотів повідомлень ОСОБА_1 від ОСОБА_2 вбачається, що вони стосуються суто навчального процесу її малолітнього сина, викладені у більш-менш цивілізованій формі, можливо у дуже наполегливій, але це не заборонено, не містять нецензурної лексики, образливих слів, погроз.

Варто зазначити, що не кожен конфлікт є булінгом.

З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Отже обвинувачення є недоведеним, а недоведена вина дорівнює доведеній невинуватості.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з цього, приходжу до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Стригуненко В.М.