Справа № 147/1022/25
Провадження № 3/147/583/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року с-ще Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Відділення поліції №2 (с-ще Тростянець) Гайсинського районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий 23.05.2001, РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2025 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла справа про адміністративне правопорушення, про притягнення громадянина ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого, ч.1ст.173-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №673779 від 11.06.2025, вбачається, що 11.06.2025 близько 16 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, чим завдав психологічний тиск здоров`ю.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Розгляд справи не було призначено під час складання протоколу серії ВАД №673779 від 11.06.2025, а тому враховуючи наявність заявки на отримання судової повістки в електронній формі за допомогою СМС-повідомлення, судове засідання призначено на 11:30 годину 20 червня 2025 року.

В судовому засіданні 20.06.2025 винним себе не визнав, заперечив обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Суду повідомив, що у 2021 році він перебував в зоні АТО, за цей час дружина побила 6 машин і 8 раз була у психіатричній лікарні, на сьогодні вона недолікувалася і відновлюється. У червні 2023 року було подано матеріал про насильство у сім`ї, оскільки суд знаходився за 60 кілометрів від місця їхнього проживання, а в них вдома троє дітей, тому просив призначити йому штраф, щоб забутися про ті події. У 2023 році зателефонував старший син, і повідомив, що мати пішла з якимось чоловіком і місяць її не було вдома. Кожного місяця її забирає психіатрична лікарня. Дружина йому сказала, що він буде жити зі своїми батьками в Гордіївці, а вона з дітьми вдома. Не дає йому сказати жодного слова, маніпулює дітьми, старший син це вже розуміє. 11.06.2025 він прийшов за місцем де проживала його дружина, щоб сказати їй щоб вона не маніпулювала дітьми, в цей час середнього сина попросив вийти з кімнати. Вона вийшла на двір і сказала своєму батькові, що він її ударив і щоб той викликав поліцію. Згодом вона викликала поліцію, вони приїхали і склали матеріал, хоча стверджує, що дружину не ображав. Водночас заявив клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 .

У зв`язку із клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на 24.06.2025 та викликано свідка ОСОБА_3 .

В судове засідання свідок ОСОБА_3 прибув, однак з урахуванням положень ст. 63 КУ відмовився давати показання відносно членів своєї сім`ї, адже потерпіла є його дочкою, а особа відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення його зятем. Водночас ОСОБА_3 повідомив, що він не був присутній під час розмови дочки із своїм чоловіком, однак могло таке бути що ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_2 , вона неодноразово жалілася на чоловіка.

З метою повного і об`єктивного розгляду справи, та урахування усіх обставин, судове засідання відкладено на 26.06.2025 та викликано в судове засідання потерпілу ОСОБА_2 .

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 , суду повідомила, що вони проживають у службовому житлі у селі Хлібодарське і їхня сім`я має класичний вид насильства. 11.06.2025 вона знаходилася у дідуся і бабусі, хотіла трішки відпочити, адже 4 роки живе на антидеприсантах і у важких обставинах, чоловік вчиняє відносно неї фізичне насильство, ламає речі, погрожує, "запихає" у психіатричну лікарню - живе з маньяком. Чоловік нині на пенсії займається розведенням кроликів. ОСОБА_4 , щоб ОСОБА_5 (син) допоміг. Вона працює в онлайновоу режимі, саме відбувалася відеоконференція, як "залетів" чоловік ОСОБА_5 виставив за двері, вдарив її по задній частині голови, вдарив по ноутбуку, який коштує значних коштів і належить фірмі на якій працює потерпіла, погрожував фізичною розправою. Дитина була у сусідній кімнаті, це все чула і плакав, тоді вона вийшла на двір і сказала батьку, що її вдарив ОСОБА_1 , однак той не був у приміщенні і не бачив цього. Чоловік залякував і показував документи, що подав на розлучення. Вона викликала поліцію і повідомила про обставини фізичного і психологічного насильства відносно неї, однак працівник поліції зазначив, що наслідків удару не видно візуально, тому склав матеріал лише за наслідками заподіяного психологічного насильства її здоров`ю. Зазначила, що вона боїться чоловіка, він стверджує, що вона психічно хвора, хоча це не правда, адже вона погано спить, тому вимушена приймати антидеприсанти. Зазначав що хоче її "утилізувати" і "запхати" у психіатричну лікарню. Стверджує, що чоловік на фоні вживання спиртних напоїв поводить себе дуже агресивно. Оскільки такі дії зі сторони чоловіка відбуваються не вперше, вона стала на облік за місцем проживання, як жертва домашнього насильства у Авангарді. Хоче захисту від таких дій чоловіка, батько не може її захистити, адже у нього діабет і проблеми з тиском. Зазначила, що неодноразово жалілася на чоловіка його мамі, однак родина чоловіка налаштована проти неї. Зазначила, що раніше чоловік вчиняв відносно неї фізичне насильство, вона навіть їздила знімала побої. Одного разу вигнав її в одному костюмі і вибив зуба, вона пішла до ОСОБА_6 , яка наразі є її подругою, однак раніше вона дружила з чоловіком, а тепер з ним навіть не спілкується.

В судовому засіданні 26.06.2025 ОСОБА_1 також категорично заперечував свою вину, стверджує, що не бив дружину, якби вдарив, то був би знак, адже у неї дуже ніжна шкіра. 11 червня він приїхав попросити, щоб дружина не ображала його при дітях, зазначив, що дружина регулярно випиває, неодноразово просив працівників сільської ради прийти і заспокоїти дружину, однак позитивних результатів немає.

Інших заяв чи клопотань на адресу суду не надходило та учасниками не висловлено.

Заслухавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.245 КУпАПзавданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11.06.2025 близько 16 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю.

Вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №673779 від 11.06.2025; рапортом зареєстрованим у ЖЄО за №3602 від 11.06.2025 за повідомленням ОСОБА_2 про домашнє насильство; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.06.2025, зі змісту якого випливає, що ОСОБА_2 просить вжити заходів щодо її чоловіка ОСОБА_1 , який 11.05.2025, за адресою АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме ображав її нецензурною лайкою; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 11.06.2025, в яких він зазначив, що він прийшов до своєї дружини, яка проживає в АДРЕСА_2 і між ними виникла сварка; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 11.06.2025; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 11.06.2025; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №318369 від 11.06.2025, усними поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України»(Levchuk v. Ukraine) no. 17496/19 від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71). Хоча це явище може найчастіше зачіпати жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути жертвами домашнього насильства і, насправді, діти теж часто страждають, прямо чи опосередковано. Відповідно, Суд враховуватиме серйозність згаданої проблеми під час розгляду цієї справи (див. «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), № 33401/02, п. 132, ЄСПЛ, 2009 рік).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), №41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), №71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012.

Під час розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №673779 від 11.06.2025 суддя враховує тривалість часу, протягом якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть знайти спільної мови щодо побутових питань, як зазначено останніми з 2021 року. З наданих пояснень та інших доказів вбачається, що ОСОБА_2 постійно перебуває у стресових ситуаціях і фактично не може жити без антидеприсантів, як зазначено нею, в той час як чоловік запевняє всіх, в тому числі і лікарів, про її психічну хворобу, та раніше вчиняв відносно неї фізичне насильство за що притягався до відповідальності, тому можна дійти висновку, що ОСОБА_2 піддається повторним негативним емоційним впливам.

Наявні в справі про адміністративне правопорушення докази в сукупності дозволяють судді дійти висновку, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинено домашнє насильство до ОСОБА_2 , яке виразилось у тому, що на неї були спрямовані образи, погрози і фізичне насильство, оскільки ОСОБА_1 вже вчинялося відносно дружини насильство фізичного характеру, про ці обставини і зазначив батько потерпілої ОСОБА_3 , який зазначив, що зять міг вдарити дочку, адже вона на такі дії чоловіка неодноразово жалілася.

Також суддя враховує те, що ОСОБА_1 11.06.2025 приїхав до місця проживання своєї дружини ОСОБА_2 , та попросив вийти з кімнати сина, який як стверджує потерпіла злякався і плакав у сусідній кімнаті. Дані обставини не заперечувалися жодною зі сторін.

Психологічне насилля - це маніпуляції, словесні образи, приниження та шантаж. Кривдник чинить насилля зумисне, аби викликати емоційну реакцію та завдати шкоди. У психологічному насиллі кривдник намагається встановити контроль над життям іншої людини та самоствердитись завдяки цьому.

Характерною рисою психологічного насильства є циклічність, яка відрізняє насилля від звичайної сварки або конфлікту. Шкода від психологічного насильства може бути різна: страждання, розлади сну, відчуття небезпеки чи постійної напруги (неможливість розслабитися поруч з людиною, постійне передчуття, що «ось зараз почнеться»), страх, необґрунтоване відчуття провини. На свідомі дії вказує те, що людина знає, що наносить шкоду іншій, а також повторюваність таких дій та ігнорування закликів припинити.

Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони - то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується - це ознака насильства.

Враховуючи пояснення всіх сторін справи про адміністративне правопорушення, суддею встановлено тривалість вказаних дій зі сторони ОСОБА_1 , а також той факт, що він є учасником бойових дій та військовим пенсіонером, а також вважає себе власником майна у якому проживають та користуються потерпіла та їхні діти, що ставить їх у залежність від його «дозволу» ним користуватись та проживати.

У зв`язку з вищевикладеним суддя критично ставиться до тверджень сторони захисту в тій частині, що ним не вчинялося психологічне насильство щодо ОСОБА_2 та вважає, що усі заперечення є намаганням ОСОБА_1 уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Судом не встановлено обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 .

При накладенні стягнення відповідно до статтей 33, 34, 35 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Виходячи з характеру скоєних неправомірних дій та обставин вчиненого громадянином ОСОБА_1 правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, а також те, що ОСОБА_1 з його ж слів не вперше притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу, що відповідає санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.39-1 КУпАП, у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», програма для кривдника це комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Згідно із ч.6, 7 ст.28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Кривдник повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі.

Направлення кривдника на проходження програми для кривдників є правом суду, а не його обов`язком. Водночас необхідно враховувати волевиявлення самого кривдника, який повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі.

Беручи до уваги наведене, враховуючи відсутність добровільної згоди з боку ОСОБА_1 , суддя не вбачає підстав для направлення його на проходження програми в порядку ст.39-1 КУпАП.

Згідно зі ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Пунктом 5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір встановлюється у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605 грн 60 коп.

Отже, в дохід держави з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284, 294 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень на користь держави (рахунок UA0002844, , одержувач ГУК у Він.обл./Тростянець/21081100, банк одержувача Казначейство України (ЕАП).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь держави (рахунок - UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); кодкласифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами (ст.298 КУпАП).

Відповідно до ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Платіжні документи, що свідчать про сплату штрафу та судового збору, негайно подаються до суду.

Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, в даному випадку 680 (шістсот вісімдесят) гривень; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтей 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя О. Г. Борейко