Справа №504/1124/25
Провадження №3/504/800/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025с-ще Доброслав

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, працюючого ТОВ «Орендабуд-Південь», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 05.05.2010р. Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області,

за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025р. поліцейським з РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Маймескул В.І. був складений протокол про адміністративне правопорушення ААД №931938, згідно якого 06.03.2025р. о 11:30 год. за адресою: Одеська область Одеський район а/д М28 «Одеса-Южне» 34 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MAN» н/з НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у призначені судові засідання, будучи належним чином повідомленим, не з`явився. Його інтереси при розгляді справи в судовому засіданні, представляла адвокат Пудлінська Л.І.

У відповідності до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП не є обов`язковою, тому враховуючи наведені положення, той факт, що права особи, що притягується до адміністративної відповідальності при розгляді справи за його відсутності, але за участі захисника-адвоката Пудлінської Л.І. не будуть порушені, суд розглянув справу за наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказами, за відсутності ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Захисник-адвокат Пудлінська Л.І. в судовому засіданні надала письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких останній вказав, що свою вину не визнає. З 2018 року він працює в ТОВ «Орендабуд-Південь», яке розташоване в смт. «Авангард», де виконує різні роботи, які доручає керівництво ТОВ. 06.03.2025 року о 8 годині ранку він прийшов на роботу. Там йому запропонували, як старшому супроводу грузу, відвести будівельне обладнання - опалубку в м. Южний. Під час воєнного стану, з метою уникнення не передбачуваних ситуацій в дорозі з грузом, на підприємстві стали відправляти везти груз двом водіям. І тоді він, на автомашині разом з іншим колегою повезли будівельне обладнання - опалубку в м. Южний. В м. Южний вони вигрузили замовнику опалубку і поверталися назад в смт. Авангард. На зворотному шляху при виїзді з м. Южний на блокпосту об 11 год. 30 хвилин їх автомашину зупинили чоловіки в камуфляжній формі, які назвались співробітниками ТЦК і запропонували припаркувати автомашину та надати їм документи для перевірки. Після зупинки автомашини, його колега-водій, який тоді був за кермом автомобілю, припаркував автомашину на узбіччі дороги і залишився в автомашині, а він, як старший супроводу грузу, вийшов з автомашини, взяв всі документи на автомашину і свої документи та підійшов до співробітників ТЦК. Два молодих чоловіки в камуфляжній формі перевірили його документи і стали говорити, що йому треба послужити на військовій службі. Він став відмовлятися, говорити, що не може, що йому треба працювати та фінансово забезпечувати сім?ю. Вони почали говорити, що повезуть його на медогляд в військкомат і там після проходження медогляду його направлять на військове навчання. У цей час до них підійшли два співробітника поліції, вони взяли із рук співробітників ТЦК його документи, оглянули їх, а потім стали по своїм базам надсилати запити стосовно нього. При отриманні по своїх базах інформації стосовно нього, один із співробітників поліції запитав чи вживає він наркотики. Він йому відповів, що це було по молодості десь років 8-10 назад пробував пару раз, але вже давно про це забув і не вживає наразі наркотики. Тоді співробітник поліції сказав, що вони зараз відвезуть його в лікарню для медогляду стосовно вживання наркотиків. Він погодився їхати зі співробітниками поліції в лікарню для перевірки на наркотичні засоби, але просив не везти його в ТЦК для медогляду на військову службу. Після цього він ще декілька разів сказав, що згодний їхати в лікарню для перевірки в медичному закладі на предмет вживання наркотиків. Проте, співробітники поліції не поспішали везти його з блокпосту в лікарню на медогляд для перевірки чи вживає він наркотичні засоби, а продовжували стояти там в районі блокпосту із співробітниками ТЦК і погрожувати. Вони говорили шо у разі, якщо вони його повезуть на медогляд, то вилучать автомобіль та доставлять його на арештмайданчик. Все це продовжувалось хвилин двадцять, а то може і більше. Потім співробітники поліції відвели його в сторону і запропонували, що вони віддадуть автомобіль і його водійські права, відпустять його, а йому лише на їх камеру, треба буде підтвердити, що він відмовляється їхати в лікарню на медогляд на перевірку стану наркотичного сп`яніння, а вони про це складуть протокол, відпустять його і також після цього ніхто його не повезе в військкомат. На таку їх пропозицію він погодився. Потім вони його підвели до поліцейського автомобіля, де декілька разів прорепетирували, як правильно він буде говорити їм на камеру. Після цього, близько 12 години дня вони знаходились біля поліцейського автомобіля, і лише тоді співробітник поліції включив камеру, і на камеру він запитав його прізвище, ім`я та по батькові хоча до цього вже перевіряв його дані по своїх базах. Також, тоді ж на включену співробітником поліції камеру, він, будучи задоволений тим, що його відпустять, сказав, як було до цього оговорено зі співробітниками поліції, що він відмовляється від проходження огляду. Цей відеозапис тривав трохи більше 4 хвилин, хоча на блокпосту його тримали десь більше години. Коли співробітник поліції на блокпосту біля поліцейського автомобіля включив камеру, то з другої сторони поліцейського автомобіля підійшли ті ж два співробітника ТЦК в камуфляжній формі, які до цього зупинили автомобіль, за кермом якого тоді був його колега та в якому він також їхав, і які погрожували до цього відвезти його в військкомат. Як потім виявилося, цих двох співробітників ТЦК, вдягнених в камуфляжну форму, які до цього на блокпосту зупиняли транспорт, співробітники поліції записали у себе у складених ними документах, свідками, насправді це були не свідки, а співробітники ТЦК, які зупиняли на блокпосту автомобілі. Протокол він підписав не читаючи, щоб тільки скоріше його відпустили. Після того, як йому повернули всі документи і відпустили, то вдома він прочитав екземпляр протоколу, і дізнався, що в ньому було зазначено, що у нього нібито були «звужені зіниці очей, які не реагують на світло». Яким чином співробітник поліції перевіряв ці ознаки невідомо.

Захисник-адвокат Пудлінська Л.І. також надала свої письмові пояснення (заперечення по справі), в яких вказала, що доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом матеріали справи не містять, так само відсутній доказ зупинки транспортного засобу співробітниками поліції. У самому протоколі відсутнє зазначення, що до нього долучається відеозапис, хоча до суду разом із протоколом надано технічний запис відеозапису. Сам відеозапис розпочинається не з часового проміжку, як вказано у складеному протоколі 11:30 год., а о 11:56:55 год. та закінчується о 12:01 год. Процес складання протоколу та ознайомлення ОСОБА_1 із протоколом не зафіксовано. На відеозаписі в якості свідків присутні чоловіки в камуфляжній формі, що підтверджує пояснення ОСОБА_2 , що вони є співробітниками ТЦК, пояснення свідків викликають сумнів у їх правдивості, написані однаковим текстом. Наданий відеозапис вказує на адекватну реакцію зіниць очей ОСОБА_1 на світло. Зміст направлення на огляд суперечить складеному протоколу. Сам автомобіль «МАН» відеозаписом не зафіксовано, як і його рух.

Допитаний в судовому засіданні поліцейський з РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 пояснив, що безпосередньо він зупинив автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , в нього була неадекватна поведінка, він нервував, по базі було встановлено, що він раніше притягувався до відповідальності за вживання наркотичних засобів. Факт керування автомобілем напевно підтверджений відеозаписом з камери стаціонарного фіксування, однак чи долучений даний відеозапис до матеріалів справи не пам`ятає. Чи працювала в нього боді камера він також не пам`ятає. Чи фіксував подію його напарник він не знає. Здається, він побачив, що відео не працює та взяв камеру свого напарника. Він не пам`ятає, що саме казав ОСОБА_1 під відеозапис. ОСОБА_1 був відсторонений від керування, автомобіль було припарковано та право керування іншим особам не передавалося. Свідки запрошені були проїжджав автотранспорт, вони його зупинили та запросили свідків. На питання захисника-адвокат Пудлінської Л.І. поліцейський відповів, що вважає можливим залучати як свідків представників НГУ. Направлення на медичний огляд виписувалося, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Судом було здійснено виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресами, вказаними в протоколі про адміністративне правопорушення, із яким вони ознайомилися під підпис, однак до суду повернулися конверти з відмітками «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою».

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України). Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч.1 ст. 130 КпАП України відсильна, що зобов`язує працівників поліції, викладаючи суть адміністративного правопорушення у точній відповідності ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначати в протоколі, на підставі яких ознак представником поліції було виявлено стан алкогольного сп`яніння, що саме пропонувалось особі, в якій послідовності, вказати дії, які свідчать про ухилення водія від огляду та які дії свідчать про керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Окрім цього, відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року за № 1026 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Ці вимоги Інструкції поліцейським при проведенні відеозапису події дотримані не були.

Відеозапис, долучений до матеріалів справи вочевидь є неповними та з якого неможливо встановити усю проведену адміністративну процедуру. Долучений до матеріалів справи відеозапис не відображає процес керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинки, процес оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. користь.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Так, 20.02.2019 року Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рамках справи №404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Водночас відеозапис не містить підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, так само відсутній доказ зупинки транспортного засобу співробітниками поліції, автомобіль «МАН» на відеозаписі не відображається.

З протоколу вбачається те, що нібито ОСОБА_1 керував транспортним засобом 06.03.2025р. о 11:30 год., однак відеозапис розпочинається о 11:56:55 год., що відбувається в проміжок цього часу невідомо, що викликає об`єктивні сумніви у стороннього спостерігача, зважаючи на пояснення ОСОБА_1 , надані до суду.

Суд констатує, що співробітниками поліції було вочевидь не дотримано процедуру виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушено інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Яким чином у ОСОБА_1 були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння є незрозумілим, адже жодні маніпуляції та перевірок з особою на місці не проводилися.

Процес складання протоколу та ознайомлення ОСОБА_1 із протоколом не зафіксовано.

При цьому суд погоджується із твердженням захисника-адвоката Пудлінської Л.І. про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє зазначення, що до нього долучається відеозапис, хоча до суду надано матеріали справи із відеозаписом.

З огляду на викладене, диск з відеозаписом, який долучений до матеріалів справи суд не приймає як належний та допустимий доказ винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, з огляду на пояснення ОСОБА_1 , суд визнає недопустимими доказами по справі письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки останні в судові засідання не з`явилися, відтак показів не надали. Крім того, залучені по справі свідки є робітниками Національної Гвардії України , а тому суд вважає їх зацікавленими особами.

У направленні на огляд вказано, що Особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив поліцейський, що суперечить складеному протоколу, в якому вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Також, вказане направлення до медзакладу м. Одеси, від 06.03.2025 року, час в якому вказано: 11 год. 50 хв. не може відповідати дійсності та спростовується наданим відеозаписом, який розпочинається за участі ОСОБА_1 об 11 год. 56 хв. 55 сек. на блокпосту біля м. Южного, а в направленні вказано що час доставки ОСОБА_1 до медзакладу м. Одеси, 06.03.2025 року, об 11 год. 50 хв.

Отже, долучене до матеріалів направлення суперечить як складеному відносно ОСОБА_1 протоколу, так і долученому до матеріалів справи відеозапису, тобто, жодним чином не підтверджує вину ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати та збирати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

У справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З урахуванням вищевказаного, оскільки в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом «правопорушником», то це само по собі унеможливлює притягнення особи до відповідальності, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належними та допустимими доказами. Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан