Номер провадження: 33/813/1131/25
Номер справи місцевого суду: 947/7404/25
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

за участі:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Ковальчука О.О.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2025 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 248547 від 16.02.2025 вбачається, що 08 лютого 2025 року о 18:20 годин на вул. Ак. Вільямса, 17-Б м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , перебува в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в КП «ООМЦПЗ» ООР, висновок №000313. Працівниками патрульної поліції було кваліфіковано дії ОСОБА_1 як порушення п. 2.9(а) «Правил дорожнього руху України», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , а тому в діях останнього відсутній склад адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПю

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати такими, що повністю доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Положеннями КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, апеляційний суд погоджується із доводами ОСОБА_1 , що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 .

До матеріалів справи долучений диск з 1 відеозаписом під час дослідження якого можна встановити таке:

- 00:00:10-00:00:40 хв працівники поліції підходять до транспортного засобу Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , який перебуває на узбіччі дороги в нерухомому стані, однак чутно роботу двигуна; встановлено, що на водійському сидінні перебував ОСОБА_1 ;

- 00:00:27 хв ОСОБА_1 зазначив, що транспортний засіб припарковано;

- 00:00:52-00:00:54 хв працівниками поліції встановлено, що в салоні автомобіля перебуває дружина ОСОБА_1 ;

- 00:01:04 хв ОСОБА_1 вчергове зазначив, що транспортний засіб не рухався, оскільки ОСОБА_1 чекає на людину;

- 00:01:05-00:01:43 хв працівниками поліції проведено огляд ОСОБА_1 , з метою встановлення наявності ознак наркотичного сп`яніння;

- 00:01:45-00:02:05 хв працівники поліції оголосили наявність ознак наркотичного сп`яніння в ОСОБА_1 та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі;

- 00:02:11 хв ОСОБА_1 , погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, до якого вподальшому був супроводжений працівниками поліції.

Проте, оглянутий відеозапис дійсно не містить доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 .

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 248547 від 16.02.2025 у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті правопорушення» ОСОБА_1 зазначено, що останній з протоколом не згоден, так як не керував транспортним засобом, а просто сидів і чекав знайомого в машині.

22 червня 2025 року захисник Ковальчук О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про виклик свідків.

Вказана заява обґрунтована тим, що під час розгляду матеріалів судом першої інстанції було незаконно проігноровано доводи ОСОБА_1 про наявність очевидців події: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Показання свідків мають істотне значення для правильного розгляду справи, оскільки ОСОБА_3 вивіз ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобілі до місця події і пішов у власних справах, а ОСОБА_1 разом з дружиною залишився в салоні автомобіля через холодну погоду просто перебував у салоні авто і не керував особисто ним. Тим більше - ОСОБА_2 безпосередньо відображена на файлах відеофіксації поліцейського, який складав протокол відносно ОСОБА_1

23 червня 2025 року клопотання про виклик свідка задоволено.

Під час допиту свідок ОСОБА_2 повідомила, що того вечора за кермом транспортного засобу Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , перебував вітчим ОСОБА_3 , на задньому сидінні була вона та її співмешканець ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_3 залишив транспортний засіб та пішов до свого знайомого, а вона і ОСОБА_1 залишилися чекати в салоні автомобіля. Оскільки події відбувалися в лютому місяці і в той день на вулиці було холодно ОСОБА_2 попросила ОСОБА_1 увімкнути обігрівач в автомобілі і саме з цієї причини ОСОБА_1 вимушений пересісти на сидіння водія, щоб мати можливість увімкнути обігрівач. Коли ОСОБА_1 вмикав обігрівач позаду них зупинився автомобіль патрульної поліції та вподальшому поліцейські підійшли до транспортного засобу Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 . Потім працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на який останній погодився, хоча зазначав, що транспортний засіб не рухався так як ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 чекає на знайомого.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засідання пояснив, що події відбувались у лютому місяці. Він поїхав по справах разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 зазначив, що в той день саме він керував транспортним засобом. Потім вони приїхали до місця подій, ОСОБА_3 вийшов з автомобіля та пішов до знайомого, в салоні автомобіля лишився ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 . У знайомого ОСОБА_3 пробув приблизно півгодини, після чого повернувся на місце, де припаркував транспортний засіб Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , та побачив, що ОСОБА_1 немає в автомобілі, а лишилась лише ОСОБА_2 , яка пояснила, що приїхали працівники патрульної поліції та забрали ОСОБА_1 проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, для того, щоб притягнути особу до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, має бути встановлено дві обставини керування транспортним засобом та перебування у стані, алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість, або відмова від проходження такого огляду.

Як роз`яснено у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу у просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу у рух та зворушення з місця.

Однак, враховуючи надані пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , матеріали відеозаписів, що долучені до протоколу, можна зробити висновок про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , що виключає наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому на думку апеляційного суду справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Такий висновок неоднаразово висловлений Європейським судом з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд зауважує, що в справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік