ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З постанови суду слідує, що 24.07.2024 о 13 год. 53 хв. по вул. Івана Чендея (Льва Толстого) у м. Ужгороді, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Subaru» д.н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому порядку в медичному закладі ЗОНД у лікаря нарколога та підтверджується висновком № 98 від 24.07.2024. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування постанови від 11.10.2024 та закриття провадження у справі щодо нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Стверджує, що відсутні належні докази, які б підтверджували його вину, порушення медичних досліджень, ненадійність тестування та процесуальні порушення є достатніми підставами для закриття справи за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У стані наркотичного сп`яніння не перебував, а медичний огляд було проведено із суттєвими порушеннями вимог чинного законодавства, що ставить під сумнів об`єктивність та достовірність результатів, зокрема щодо факту перебування в стані наркотичного сп`яніння. Зазначає, що працівники поліції порушили ст.266 КУпАП негайно не відсторонили його від керування транспортним засобом, що свідчить про порушення процедури і підриває обґрунтованість подальших подій. Зазначає, що невжиття судом належних заходів щодо розгляду виявлених порушень закону створює умови для безкарності осіб, які вчиняють правопорушення, та призводить до знецінення принципу верховенства права, тому вимагає від суду вжиття всіх необхідних заходів для забезпечення належного розгляду даних порушень та їх усунення відповідно до чинного законодавства України. зазначає, що будь-яка бездіяльність з боку суду у цьому випадку не лише порушує його права, а й має серйозні наслідки для правопорядку в цілому, оскільки створює прецедент безкарності та потурання злочинній діяльності, що неприпустимо в правовій державі.

Одночасно ОСОБА_1 порушив питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що постанова суду датована 11.10.2024, однак фактично вона була підписана суддею та внесена до Єдиної судової системи інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) лише 14.10.2024. Того ж дня він отримав електронне повідомлення через систему «Електронний суд» з можливістю ознайомитися зі змістом постанови. Ознайомитись практично із інформаційним змістом зазначеної постанови було можливо лише 14.10.2024.

В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що матеріали справи не містять відомостей про його фізичний стан та призначене лікування, що є суттєвим недоліком, оскільки такі дані можуть впливати на оцінку його здатності керувати транспортними засобами та наявність ознак сп`яніння. Зазначає, що суд першої інстанції допустив обмеження його права на доступ до матеріалів справи та маніпуляція доказами, так як ОСОБА_1 неодноразово заявляв клопотання про надання доступу до відеозапису з боді-камери поліцейського, який суд визнав ключовим доказом у справі, однак суддя не лише залишив ці клопотання без задоволення, але й не навів жодного правового обґрунтування відмови, чим порушив ст.268 КУпАП та ст.6 § 1 ЄКПЛ. ОСОБА_1 стверджує, що відеозапис є змонтованим, перекрученим і відображає суб`єктивну упереджену позицію працівників поліції, суд не провів жодного аналізу автентичності, цілісності чи відповідності цього відеоматеріалу вимогам допустимості, передбаченим ст.251 КУпАП. Зазначає, що під час складання протоколу 24.07.2024 працівники поліції не залучили 2 свідків, що є прямим порушенням ст.266 КУпАП, яка вимагає їхньої присутності у разі відсутності функціональних технічних засобів фіксації (планшет поліцейських не працював). Крім того, зазначає, що йому не було забезпечено реальної можливості скористатися юридичною допомогою на етапі затримання та огляду. Зазначає, що ОСОБА_1 категорично заперечує факт вживання наркотичних засобів, посилаючись на сформовані протягом 25 років принципи честі та гідності. Вважає, що суд не встановив наявність умисної чи необережної форми вини, що є обов`язковою умовою кваліфікації адміністративного правопорушення, чим порушив принцип презумпції невинуватості. Також зазначає, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 24.07.2024 була здійснена за формальною підставою не пристебнутий пасок безпеки, суд зазначене не дослідив. Вважає, що процедура медичного огляду ОСОБА_1 у закладі ЗОНД проводилася з грубими порушеннями ст.266 КУпАП, Інструкції від 09.11.2015 та Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008. Зазначає, що ОСОБА_1 надав суду відповідь від КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м.Берегова» та медичні документи, що підтверджують хронічні захворювання, які могли вплинути на результати експере-тесту, однак суд не здійснив оцінки цих доказів. Зазначає про нелогічність і упередженість суду у вимозі оскарження висновку лікаря в іншому порядку замість використання наявних процесуальних механізмів, відсутність складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явися, однак направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з порушенням права на доступ до матеріалів справи і неможливістю реалізації права на захист.

Судом відхилене заявлене клопотання, оскільки судовий розгляд справи за клопотаннями захисника уже відкладався. Крім того, враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за його відсутності.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція № 1452/735) ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

За приписами до пункту 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав уважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 24.07.2024 о 13 год. 53 хв. по вул. Івана Чендея (Льва Толстого) у м. Ужгороді, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Subaru» д.н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому порядку в медичному закладі ЗОНД у лікаря нарколога та підтверджується висновком № 98 від 24.07.2024. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №103782 від 24.07.2024 року, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; висновком лікаря КНП «Обласного закладу з надання психіатричної допомоги м.Берегова» № 98 від 24.07.2024 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2672329 від 24.07.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП; відеозаписом з бодікамер поліцейських.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції ОСОБА_2 був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно з вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Крім того, огляд водія ОСОБА_1 , за його згоди, проводився лікарем ОСОБА_3 , яка будучи кваліфікованим фахівцем, встановила факт перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння та склала про це відповідний висновок (а.с. 4).

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 98 від 24.07.2024, всупереч доводів апеляційної скарги, є належним та допустимим доказом по справі, у зв`язку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, вважає за необхідне покласти в основу рішення, як такий, що дійсно підтверджує перебування ОСОБА_1 , у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 7 та 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Слід звернути також увагу, що діагноз лікаря, який вноситься до акта медичного огляду і на підставі якого в подальшому лікарем видається висновок, ставиться лікарем не тільки на підставі результатів тестування, а він звертає увагу на клінічну картину, тобто на те, як водій себе поводить і на наявність ознак наркотичного сп`яніння: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння очей, сповільненість або навпаки підвищена жвавість, нечіткість при виконанні координаторних проб, ступінь порушення реакції та інші ознаки, які вказують на можливий стан сп`яніння.

Клінічні дані в поєднанні із результатом експрес-тесту дають можливість визначити, чи знаходиться людина під дією наркотичних речовин.

Огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проводився лікарем у закладі охорони здоров`я та жодних порушень порядку проведення такого огляду, всупереч тверджень ОСОБА_1 , не виявлено, висновок у встановленому законодавством порядку не оскаржений та не спростований апелянтом під час апеляційного перегляду справи.

Отже висновок поліцейських про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння підтверджується належним доказом та не спростовується апелянтом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 надав суду відповідь від КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м.Берегова» та медичні документи, що підтверджують хронічні захворювання, які могли вплинути на результати експрес-тесту, однак суд не здійснив оцінки цих доказів, апеляційний суд оцінює критично, оскільки як суд першої так і апеляційної інстанцій позбавлені можливості перевірити зазначене, вирішення цього питання потребує наявності спеціальних знань.Лікар медичного закладу володіє відповідними знаннями, які носять спеціальний характер та досвідом, які дозволяють за допомогою передбачених методів провести медичне дослідження та отримати достатню інформацію, яка дозволяє прийти до висновку стосовно стану сп`яніння водія транспортного засобу.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що заключний діагноз про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, був встановлений лікарем-наркологом після оцінки всіх клінічних та лабораторних даних, при цьому позитивна проба на сп`яніння будь-якого походження, яку було виявлено із використанням технічних засобів, експрес-тестів або інших методів, є підтвердженням знаходження особи у стані сп`яніння, а протокол про адміністративне правопорушення - підставою для притягнення її до відповідальності згідно з чинним законодавством, у тому числі водіїв за керування транспортними засобами у стані сп`яніння.

Безпідставними апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_1 щодо незалучення свідків до складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зупинка транспортного засобу, пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння та направлення ОСОБА_1 на огляд, а в подальшому складання протоколу про адміністративне правопорушення було зафіксовано технічним засобами відеозапису бодікамерами працівників поліції, які долучено до матеріалів справи, а тому твердження апелянта про не залучення свідків апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки факт здійснення відеофіксації адміністративного правопорушення виключає необхідність участі свідків під пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення, що узгоджується з п. 4 Порядку № 1103.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги що відеозапис є змонтованим, перекрученим і відображає суб`єктивну упереджену позицію працівників поліції, так як із наявного в матеріалах справи відеозапису простежується, що він є безперервним, з нього простежується чітка послідовність та відповідність дій працівників поліції, що узгоджується із поведінкою ОСОБА_1 , а тому за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів в апеляційного суду відсутні підстави вважати, що наявний в матеріалах справи відеозапис є монтажем.

Оскільки вказаний відеозапис містить інформацію, що повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №103782, так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в належності та допустимості.

Незгода апелянта з оцінкою судом доказів, не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, й суд оцінює всі докази безпосередньо як кожного доказу окремо, так й у взаємозв`язку

Доводи апеляційної скарги про те, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом в порядку ч. 1 ст. 266 КУпАП апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

З аналізу ч. 1 ст. 266 КУпАП вбачається, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що ним керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу, передача управління транспортного засобу іншій особі, яка має посвідчення водія.

Відповідно до відеозапису бодікамер, працівники поліції дотримались вимог ч.1 ст. 266 КУпАП, тобто відсторонили водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, про що окремо свідчить і розписка від 24.07.2024 про залишення на зберігання транспортного засобу за адресою м. Ужгород, вул. Л.Толстого, 46.

Крім того, в ході дослідження відеозапису, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень поліцейськими Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та вимог ст. 266 КУпАП України.

Таким чином, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження і такі апеляційним судом відхиляються.

Всі інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак визнаються такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і уважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 з доповненнями до неї, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КупАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Т.Ю. Бисага