КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/1978/25 Головуючий у суді І інстанції Кравченко Я.В.
Провадження № 33/824/3556/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Булая Владислава Сергійовича на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспорт номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративні стягнення: за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн; за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 36 КУпАП остаточно призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 07 травня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Булай В.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

Також в апеляційній скарзі порушено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що розгляд справи відбувся в судовому засіданні 03 квітня 2025 року, повний текст постанови ОСОБА_1 в день засідання судом вручено не було, а отриманий захисником - адвокатом Булай В.С. лише 04 травня 2025 року на підставі поданої заяви від 01 травня 2025 року.

Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.

Ураховуючи, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята 03 квітня 2025 року, останнім днем подання апеляційної скарги було 14 квітня 2025 року. Разом з тим, з апеляційною скаргою скаржник звернувся лише 07 травня 2025 року.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі сплином значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушувати принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.

Зі змісту постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Булай В.С. були присутні в судовому засіданні при розгляді справи, надавали пояснення та достовірно знали про результат прийнятого рішення, порядок і строки його оскарження.

Сам по собі факт отримання копії постанови, за наявності обставин щодо обізнаності із результатом розгляду справи, не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови.

Вимоги КУпАП не пов`язують строк оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення з часом одержання її копії, у зв`язку з чим посилання скаржника на цю обставину, як на підставу для поновлення строку на оскарження постанови, не ґрунтується на законі.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало ОСОБА_1 та/або її захиснику - адвокату Булаю В.С. після проголошення постанови суду реалізувати своє право на апеляційне оскарження цього судового рішення протягом встановленого законом десятиденного строку і доказів того, що представник вживав відповідних заходів, спрямованих на захист прав та інтересів ОСОБА_1 не надано.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_1 - адвоката Булая В.С. щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні цього процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Булая Владислава Сергійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року відмовити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Булая Владислава Сергійовича на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Голуб