ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/707/25 Головуючий суддя І інстанції Цибульська С. В.
Провадження № 33/818/833/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

за участі

представника потерпілих Федюка Д.В.,

потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Горбуліна В.О. на постанову судді Ленінського районного суду міста Харкова від 08 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Постановою встановлено, що 25.01.2025 о 13:48 год. ОСОБА_4 за адресою: м. Харків, вул. Пискунівська, біля буд. 1, керуючи транспортним засобом «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху, розворотом, не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 (на синьому фоні), який рухався з увімкненим проблисковим маячком синього кольору та спеціальним звуковим сигналом в попутному напрямку, чим порушив п. п. 3.2, 10.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, від чого транспортний засіб «Toyota Prius», рухаючись за інерцією, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_3 , та на припаркований транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. На підставі вказаного стосовно ОСОБА_4 складено адміністративний протокол серії АБА № 104922 від 25.01.2025.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що стороною захисту суду було надано висновок спеціаліста, проте судом було його протиправно відхилено.

При цьому у висновку містяться висновки щодо відсутності в діях ОСОБА_4 порушень ПДР України.

Крім того, ФОП ОСОБА_5 було надано всі докази, зібрані інспектором поліції.

Також захисник вважає необґрунтованою відмову суду у задоволенні його клопотання про призначення експертних досліджень у справі.

Вважає, що для встановлення істини у справі, як раз потрібні спеціальні знання, а отже залучення експерта є обґрунтованим.

Наголошує, що водій діяв у повній відповідності до ПДР України з урахуванням дорожньої обстановки, і саме експертиза може довести наявність або відсутність вини водія.

Захисник Горбулін В.О. та Останков І.О. просили проводити судовий розгляд за їх відсутності, про що надіслали відповідне клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника потерпілих та потерпілих, які заперечували проти апеляційної скарги, вважали рішення районного суду законним та обґрунтованим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_4 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 10.1. та 3.2

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_4 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 25.01.2025 о 13:48 год. ОСОБА_4 за адресою: м. Харків, вул. Пискунівська, біля буд. 1, керуючи транспортним засобом «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху, розворотом, не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 (на синьому фоні), який рухався з увімкненим проблисковим маячком синього кольору та спеціальним звуковим сигналом в попутному напрямку, чим порушив п. п. 3.2, 10.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, від чого транспортний засіб «Toyota Prius», рухаючись за інерцією, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_3 , та на припаркований транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. На підставі вказаного стосовно ОСОБА_4 складено адміністративний протокол серії АБА № 104922 від 25.01.2025.

ОСОБА_4 особисто був ознайомлений з відомостями, які зафіксовані у протоколі, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі та власноручні письмові пояснення (арк.6).

Вказаний протокол складений уповноваженою державою особою за ст. 124 КУпАП і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_4 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Також у справі міститься схема місця ДТП (арк.2-3), з відомостями якої ОСОБА_4 також був ознайомлений та згоден з ними, про що свідчить його беззаперечний власноручний підпис у цій схемі.

Поряд з цим, слід зауважити, що будь-яких скарг на дії працівника поліції, який складав цю схему ОСОБА_4 не подавав. Також ОСОБА_4 не надавав зауважень щодо складеної схеми, ані працівникам поліції, ані будь-якій іншій особі, про що свідчить його відсутність в матеріалах цієї справи.

Працівникам поліції ОСОБА_4 надав пояснення про те, що він мав намір здійснити розворот, у зв`язку з чим включив покажчик повороту ліворуч, побачив, що позаду нього рухався автомобіль поліції з ввімкненими синіми проблисковими маячками, звуків сирени не чув, почав розвертатись та почув удар.

В суді першої інстанції свої пояснення надав ОСОБА_1 , стверджував що перед тим, яка сталася ДТП, він, будучи водієм транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , у складі екіпажу прямував на виклик, при цьому протягом здійснення руху автомобіля були увімкнені проблискові маячки синього кольору. Крім того ним постійно застосовувався спеціальний звуковий сигнал, залежно від того, наскільки завантажена була дорога іншими транспортними засобами. Вказав суду, що перед ДТП він бачив автомобіль «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в попутному напрямку його руху, із увімкненим покажчиком лівого повороту, проте потім помітив, що водій вказаного автомобіля вимкнув покажчик. Тому потерпілий прийняв рішення об`їхати автомобіль «Renault Megane Scenic» з лівої сторони, по зустрічній смузі руху. Однак після цього автомобіль «Renault Megane Scenic» перед безпосереднім наближенням його службового автомобіля знову раптово увімкнув покажчик лівого повороту та неочікувано почав здійснення свого маневру, через що потерпілий ОСОБА_1 не встиг загальмувати, внаслідок чого транспортний засіб «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , яким він керував, в`їхав у лівий бік транспортному засобу «Renault Megane Scenic», після чого зіткнувся з автомобілями «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_3 , та «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_4 .

З відеозапису вбачається, що що транспортний засіб «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , рухається по вул. Пискунівській у м. Харкові, попереду нього по тій самій смузі руху в попутному напрямку рухається транспортний засіб «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_1 , з увімкненим покажчиком лівого повороту. По мірі зближення вказаних транспортних засобів, транспортний засіб «Renault Megane Scenic» вимкнув покажчик лівого повороту, після чого знову його увімкнув і почав маневр повороту у лівий бік. Після цього транспортний засіб «Toyota Prius» передньою частиною здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Megane Scenic» та за інерцією зіткнувся з автомобілями «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_3 , та «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_4 , що були припарковані з лівої частини дороги.

Крім того, з відеозапису вбачається, що водій транспортного засобу «Renault Megane Scenic» виконанням свого маневру повороту зі своєї смуги руху в лівий бік, в момент ДТП повністю перегородив дорогу автомобілю «Toyota Prius», перешкоджаючи його об`їзду як з лівого, так і з правого боку.

При цьому з самих пояснень ОСОБА_4 вбачається, що він бачив автомобіль поліції з ввімкненими проблисковими маячками, проте все ж вирішив здійснити маневр розвороту.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 3.1. ПДР України водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху.

За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

Відповідно до п. 3.2. ПДР України, в разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Отже чинні ПДР України дозволяють водіям оперативних транспортних засобів відступати від вимог ПДР України, які регулюють дорожній рух за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання та світлофорів, початку та зміни напрямку руху, швидкості руху, дистанції, інтервалу та зустрічного роз`їзду, обгону та інших вимог ПДР України, виконання яких повинно забезпечити безпеку дорожнього руху.

Право відступати від вищевказаних Правил дорожнього руху набувається водієм оперативних транспортних засобів за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору та забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд звертає увагу на те, що правила дорожнього руху не містять визначення безпеки дорожнього руху, яка повинна бути забезпечена всіма учасниками дорожнього руху.

При визначенні відповідного рівня безпеки дорожнього руху, який повинен забезпечити водій оперативних транспортних засобів необхідно враховувати, що відповідно до пункту 3.2. ПДР, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Таким чином, на водія покладено обов`язок у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу, що не було зроблено водієм ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_4 керуючи автомобілем, перед зміною напрямку руху, розворотом, не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 (на синьому фоні), який рухався з увімкненим проблисковим маячком синього кольору та спеціальним звуковим сигналом в попутному напрямку, чим порушив п. п. 3.2, 10.1 Правил дорожнього руху України,

Отже, аналізуючи вимоги вказаних пунктів ПДР, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, повинен був врахувати дорожню обстановку, яку він об`єктивно бачив, та відповідно мав переконатися в безпечності свого маневру, враховуючи вимоги ПДР щодо необхідності дати дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд службовому автомобілю, який рухався з увімкненим синім проблисковим маячком та подава спеціальний звуковий сигнал.

Посилання захисника Горбуліна В.О. на порушення водієм ОСОБА_1 пунктів ПДР України також не приймаються апеляційним судом, оскільки зазначене не спростовує факту порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд наголошує на тому, що предметом цього адміністративного провадження є саме порушення ПДР з боку водія ОСОБА_4 , щодо якого і було складено відповідний протокол.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку діям іншого водія, щодо якого протокол про адміністративні правопорушення не складався.

При цьому за результатом судового розгляду як суду першої інстанції так і апеляційного суду, об`єктивно встановлено порушення пунктів ПДР України водієм ОСОБА_4 та відповідно встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Погоджується апеляційний суд і з рішенням суду першої інстанції щодо критичного ставлення до висновку спеціаліста, наданого стороною захисту, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 273 КУпАП експертом є особа, що призначається органом в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі, коли виникає потреба в спеціальних знаннях.

Зокрема, згідно Інструкції з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що діяла на момент складання протоколу, експертиза призначається працівниками патрульної служби, а при надходженні матеріалів до суду суддею.

Крім того, крім процесуального порядку призначення судової експертизи, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в провадження судової експертизи та кримінальною відповідальністю судового експерта за надання свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

З документу під назвою Висновок Спеціаліста № 26, вбачається, що ініціатором проведення відповідного дослідження був ОСОБА_4 , питання до спеціаліста ставились також виключно ОСОБА_4 .

Крім того, спеціаліст не попереджався про кримінальну відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

За вказаних обставин, такий висновок не може бути прийнятий судом, оскільки не відповідає вимогам до висновку експерта та порядку призначення експертного дослідження.

Незрозумілою є і позиція захисника Горбуліна В.О. щодо заявленого ним в суді першої інстанції клопотання про призначення у справі експертного дослідження.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, захисник вважає необґрунтованою відмову суду у призначенні експертизи, наводить відповідні мотиви, вважає що необхідно таку експертизу призначити апеляційному суду.

Проте відповідного клопотання суду апеляційної інстанції, захисник не заявив, а лише просив провадження у справ закрити.

Апеляційний суд наголошує на тому, що суд не може з власної ініціативи призначати у справі будь які експертні дослідження, ініціювання цього питання є виключним правом сторін у справі.

Що стосується відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення експертизи у справі, апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Апеляційний суд вважає, що з`ясування обставин в цьому провадженні не потребує спеціальних знань, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення зібрано достатньо доказів, на підставі яких можливо ухвалити обґрунтоване рішення у справі, з огляду на що у клопотанні слід відмовити.

Аналогічні висновки вказані у оскаржуваному судовому рішенні.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_4 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ані ОСОБА_4 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ст. 124 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Горбуліна В.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду міста Харкова від 08 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_4 залишити без змін.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева