ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року місто Фастів

Суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Зебелян Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі:

секретаря Погребняк О.О.;

прокурора Левченка А.В.;

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , матеріали справи за протоколами про адміністративні корупційні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-6КУпАП, від 17.04.2025 № 3628, №3629 та №3630, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли протоколи про адміністративні корупційні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-6КУпАП, від 17.04.2025 № 3628, №3629 та №3630.

Згідно з протоколами про вчинення адміністративного правопорушення від 17.04.2025 № 3628, №3629 та №3630 ОСОБА_1 , займаючи з 2007 року посаду головного бухгалтера в ДП «Дослідне господарство «Оленівське» національного наукового центру Інститут механізації та електрифікації сільського господарства», несвоєчасно, а саме 11.03.2025, подала щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021, 2022 та 2023 роки.

Крім того, в протоколах від 17.04.2025 № 3628 та №3629, особою яка їх склала вказано, що ОСОБА_1 , займаючи, у 2021 та 2022 роках посаду головного бухгалтера, підпадала під поняття «посадова особа публічного права», визначеного в ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», а тому, не зважаючи на зміни, внесені до цієї статті ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» від 20.09.2023 та визначення, що до переліку посадових осіб юридичних осіб публічного права належать особи, що займають посаду головного бухгалтера, повинна була подати декларації за 2021 та 2022 роки не пізніше 23 год.59 хв 31.01.2024.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не визнала свою вину у вчиненому правопорушенні, та суду пояснила, що займає вказану посаду з 2007 року, однак, до отримання з Національної академії аграрних наук України листа від 10.03.2025 №11-1/55, з якого стало зрозуміло, що її посада передбачає подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, їм надавали роз`яснення, що головному бухгалтеру подавати декларації не потрібно. Тому, як тільки їй стало відомо про зміни в законодавстві, вона одразу подала декларації за періоди 2021-2023 роки.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки її вина підтверджується зібраними по справі доказами та накласти штраф у розмір 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи, що в провадження судді одночасно надійшли три адміністративні протоколи щодо однієї особи, то відповідно до ст.36 КУпАП суд дій доходжу висновку про необхідність об`єднання їх для спільного розгляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені обставини справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за протоколами від 17.04.2025 № 3628 та 3629, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» . Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з п.п. 2 «а» п.1 ст.3 Закону «Про запобігання корупції» в редакції чинній станом на 09.12.2021 та на 23.12.2022 суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права.

Відповідно до цього закону поняття "посадові особи юридичної особи публічного права" у ст. 1 не розкрито.

У зв`язку з цим вирішення питання чи підпадає особа - працівник юридичної особи публічного права, займаючи певну посаду, під категорію осіб, що зобов`язані подавати декларації, вирішувалося за формулою, визначеною у роз`ясненні НАЗК, виходячи з того чи виконує така особа на своїй посаді організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

На переконання суду таке правове регулювання питання декларування створювало ситуацію правової невизначеності та нечіткості в розумінні чи виникає у певної особи працівника юридичної особи публічного права обов`язку подавати декларацію за Законом «Про запобігання корупції».

В той же час, пізніше, а саме 20.09.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким наведену вище прогалину у правовому регулюванні було усунуто: частину першу статті 1 Закону України «Про запобігання корупції доповнено новим абзацом, в якому наведено поняття посадових осіб юридичних осіб публічного права.

Аналізуючи наведені вище обставини, звертаю увагу на наступне.

Однією із засад здійснення судочинства КУпАП визначає засаду законності (ч. 1, 2 ст. 7), відповідно до якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип законності під час вирішення справ про адміністративні правопорушення втілюється через дотримання наступних норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Аналогічні вимоги щодо здійснення правосуддя на засадах верховенства права передбачені у статтях 2, 6, 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, відповідно до Преамбули Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до статей 17,18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Для цілей посилання на текст Конвенції суди використовують офіційний переклад Конвенції українською мовою (далі - переклад).

Таким чином, реалізація закріпленого принципу законності у ст. 7 КУпАП безпосередньо пов`язана із необхідністю дотримання вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіряючи наявність підстав для застосування п. 1 ст. 6 Конвенції щодо даного адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У даному випадку необхідно з`ясувати в якому аспекті підлягає застосуванню п. 1 ст. 6 Конвенції до адміністративного правопорушення, що є предметом цього судового розгляду.

Враховуючи наведений вище зміст інкримінованої ОСОБА_1 ч. 1 статті 172-6 КУпАП слід встановити можливість застосування п. 1 ст. 6 Конвенції в кримінальному аспекті, тобто чи є в даному випадку підстави стверджувати, що обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення може бути визнане як кримінальне обвинувачення. У зв`язку з цим, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно перевірити на відповідність критеріям так званого «тесту Енгеля» (Рішення ЄСПЛ у справі Енгель та інші проти Нідерландів від 08.06.1976).

Враховуючи, що наведена вище норма поширюється на невизначене коло осіб, має на меті покарання, розмір мінімального штрафу за вказане правопорушення є таким, що відповідає розміру штрафів, встановлених Кримінальним кодексом України за деякі види кримінальних правопорушень, а також те, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про запобігання корупції» відомості про осіб, які притягнуті, в тому числі до адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що є надмірним тягарем для особи, то звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно розглядати як кримінальне обвинувачення.

Таким чином, на ОСОБА_1 поширюються гарантії, передбачені як п. 1, так і п. 2 та 3 ст.6 Конвенції, а також гарантії презумпції невинуватості, яка покладає обов`язок доказування на сторону державного обвинувачення.

Повертаючись до ст.7 КУпАП, звертаю увагу, що Кодекс вимагає, щоб піддавання адміністративному заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням відбувалося не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Застосування заходів впливу, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП обумовлене порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції», який встановлює обов`язок подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Разом з тим, як встановлено вище, цей закон, покладаючи такий обов`язок щодо подання декларацій особами, які виконують функції держави чи місцевого самоврядування, та визначивши, зокрема декларантами посадових осіб юридичних осіб публічного права, не конкретизував зайняття яких саме посад в юридичних особах публічного права обумовлює подання декларацій за цим законом.

У зв`язку з цим постає питання про «якість закону» з точки зору його передбачуваності, недотримання положень якого, потягло за собою пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке за своєю природою є кримінальним обвинуваченням, а відтак і порушення п. 1, 2 ст. 6 Конвенції, та складення протоколів від 17.04.2025 № 3628 та 3629.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що питання «якості закону» є невід`ємним елементом верховенства права.

У справі «Щокін проти України» ЄСПЛ зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ вказав, що «… якість законодавства … доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні»; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

Зважаючи на те, що до внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» Законом України № 3384-IX від 20.09.2023, поняття посадових осіб юридичних осіб публічного права не було визначено Законом України «Про запобігання корупції», то вважаю, що в даному випадку до 20.03.2023 мало місце порушення вимог Конвенції щодо «якості закону» під час правового регулювання питання декларування посадовими особами юридичних осіб публічного права, а відтак і принципу верховенства права та обґрунтованості висунутого проти ОСОБА_1 фактично кримінального обвинувачення, викладеного у протоколах про адміністративні правопорушення від 17.04.2025 № 3628 та 3629.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Оскільки чинними до 20.09.2023 року редакціями Закону України «Про запобігання корупції» не було передбачено, що головний бухгалтер належить до посадових осіб юридичних осіб публічного права, то підстави подання ОСОБА_1 в той період, а саме за 2021 та 2022 роки, зокрема, що стосуються протоколів № 3628 та 3629 від 17.04.2025, декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування були відсутні.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Положення даної статті Конвенції гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів (справа «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI).

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про недоведеність вини та відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП за протоколами №3628 та 3629, а відтак про необхідність закриття провадження за цими протоколами.

В той же час, що стосується протоколу №3630 від 17.04.2025, то суд дійшов висновку про його обґрунтованість з огляду на те, що відповідно до внесених змін до Закону України «Про запобігання корупції» Законом України № 3384-IX від 20.09.2023, особи які займають посаду головного бухгалтера в юридичних особах публічного права є посадовими особами таких юридичних осіб, а відтак зобов`язані подавати декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Оскільки ДП «Дослідне господарство «Оленівське» національного наукового центру Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» є юридичною особою публічного права, то з 12.10.2023 (дата набрання чинності Законом України № 3384-IX від 20.09.2023) ОСОБА_1 , займаючи посаду головного бухгалтера на цьому підприємстві є посадовою особою юридичної особи публічного права, тому повинна була подати декларацію за 2023 рік до 23 год.59 хв. 31.03.2024, тобто до 01.04.2023.

Однак, ОСОБА_1 подала декларацію за 2023 рік лише 11.03.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП встановлено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не була обізнана своєчасно із змінами в законодавстві, однак одразу дізнавшись про такі зміни подала, декларацію, а також зважаючи на суспільну небезпеку та характер вчиненого правопорушення, те, що зазначене правопорушення, в даному випадку, не становить великої суспільної небезпеки, а також цим правопорушенням не було завдано збитків державі чи суспільним інтересам, особу порушника, те, що вона вперше притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обтяжуючих обставин, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, вважаю за можливе обмежитись усним зауваженням.

Згідно із ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно із ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, приходжу до висновку про необхідність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за малозначністю, оголосивши усне зауваження, а провадження у справі за адміністративним протоколом № 3630 від 17.04.2025 закрити.

Керуючись ст. 22, ст. 172-6, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 247, 284, 294 КУпАП суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Об`єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 : справа № 381/685/25, (пр. № 3/381/2067/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, № 381/2068/25 (пр. 3/381/686/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та № 381/2069/25 (пр. 3/381/687/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Присвоїти справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП номер № 381/2067/25, (пр. № 3/381/685/25).

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі протоколів про адміністративні правопорушення №3628 та № 3629 від 17.04.2025 - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Визнати ОСОБА_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №3630 від 17.04.2025.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП через малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, провадження в справі закрити.

На постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.В. Зебелян