Провадження № 3/127/2889/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2025 о 12.20 по вул. Некрасова, 121-б в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Mazda, д.н. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_3 . У результаті вказаного автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав і суду пояснив, що 28.04.2025 він здійснював заїзд до точки продажу через відкриті ворота. Ззаду він почув сигнал, він не зрозумів, що відбулось, тому зупинив керований ним автомобіль. До нього підбігла особа і почала вимагати гроші за поламані ворота. Ця особа постійно лаялась до нього, тому він послав цю особу туди ж, куди вона йому пропонувала піти. Ця особа почала вимагати, щоб він покинув територію. Тому він продовжив рух до торгової точки. Коли він виходив з машини, він почув погрози, особа наближалась до його автомобіля, він взяв милиці, зробив декілька кроків назустріч цій особі. Ця особа була налаштована агресивно, вдарила його в голову, внаслідок таких дій його милиця впала і особа відкинула милицю в сторону. Він був позбавлений можливості рухатись. Що було далі він точно не пам`ятає, він сів у автомобіль, однак куди він рухався він не пам`ятає. Вийшло, що він здійснив наїзд на автомобіль, який стояв ззаду.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він проїжджав біля воріт бази і побачив, що автомобіль заїхав у ворота, куди в`їзд заборонений. Він зупинив керований ним автомобіль, підійшов до зазначеного автомобіля, зробив водію зауваження, однак той облаяв його, сів у автомобіль і поїхав у внутрішню територію. Він заїхав на територію через інший дозволений заїзд, зупинив керований автомобіль позаду автомобіля, який заїхав на територію бази. Він водію пояснював, що так робити не можна, однак той вдарив його палицею в голову. Він відмахнувся. Після цього водій сів у автомобіль, здав назад і допустив зіткнення з автомобілем, який він (потерпілий) зупинив позаду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, представника потерпілого, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху (далі ПДР), що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що зазначена норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 10.9 ПДР.

Зі змісту зазначеного пункту ПДР випливає, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

До протоколу про адміністративні правопорушення суду надана схема місця ДТП, відповідно до якої зафіксоване розташування транспортних засобів, а також виявлені на них механічні пошкодження, а також письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, представник потерпілого надала суду запис з камер зовнішнього спостереження (далі Запис).

Оцінюючи доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також його захисника в частині відсутності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що автомобіль марки Mazda здійснив зупинку на території підприємства і до нього наблизився автомобіль марки Volkswagen. У подальшому між водіями цих автомобілів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, після якого ОСОБА_1 сів у автомобіль та різко здійснив рух заднім ходом, відштовхнувши автомобіль марки Volkswagen. Після цього ОСОБА_1 знов вийшов з автомобіля.

Оцінюючи доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в частині невідповідності схеми ДТП фактичним обставинам справи, суд вважає за доцільне зауважити, що схема ДТП має бути оцінена у сукупності з іншими доказами у справі. Крім того, суду не надані відомості, які б свідчили, що схема була оформлена з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 за № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853.

З огляду на викладене суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт недотримання ОСОБА_1 вимог пункту 10.9 ПДР, зміст якого викладений вище. Саме тому, на переконання суду, його дії охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, за ознаками порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

У зв`язку з наявністю зазначеного вище конфлікту захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, здійснив посилання на те, що його підзахисний діяв у стані крайньої необхідності.

Відповідно до статті 17 КпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі статтею 18 КпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Оцінюючи доводи сторін, суд вважає за доцільне зауважити, що твердження захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в частині дії його підзахисного в стані крайньої необхідності, не ґрунтується на наданих суду матеріалах. Зокрема, захисником не надані докази на підтвердження того, що його підзахисний не міг здійснити рух без пошкодження іншого автомобіля. Крім того, після здійснення пошкодження автомобіля, який стояв позаду, ОСОБА_1 знов вийшов з автомобіля і направився до ОСОБА_2 . На переконання суду, це свідчить про те, що ОСОБА_1 здійснив зіткнення з автомобілем, який стояв позаду, не з метою залишення території торгівельного центру з метою самозахисту. Саме тому суд вважає, що правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 18 КпАП відсутні.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та попередження вчинення неї нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_3 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відомості про наявність будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру до нього суду надані не були, а тому суд вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення, передбачене санкцією закону, що встановлює адміністративну відповідальність, у виді штрафу.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 судового збору, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, підпунктом 9 пункту 1 статті 5 Закону № 3674-VI визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З наданих суду копій документів випливає, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, тому суд вважає, що останній має бути звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: