Справа № 137/529/25
Провадження № 33/801/629/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці, стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 21 квітня 2025 року о 09 год 36 хв в с-щі Літин на А/Д 337 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобами. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції були порушені його права, оскільки він не був належним чином повідомлений про час, місце і дату судового засідання.

Постанову державного виконавця про встановлення йому обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 не отримував, докази цього у справі відсутні, а тому він не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, що виключає його вину.

Окрім того 23 квітня 2025 року ОСОБА_1 погасив усю заборгованість по аліментах, цього ж дня тимчасове обмеження було знято, а тому підстав для притягнення його до відповідальності немає.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ст. ст. 268, 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Постановою головного державного виконавця у рамках ВП № 45988611 від 12 червня 2019 року на підставі виконавчого листа № 473/5155/14-ц, виданого 25 листопада 2014 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/2 частки доходів на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно із виконавчим листом № 473/5155/14-ц від 25 листопада 2014 року (а. с. 4).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21 квітня 2025 року ЕПР1 № 307226, 21 квітня 2025 року о 09 год 36 хв у с-щі Літин, а/д 337 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобами, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП (а. с. 1).

Згідно вимог ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Диспозиція ч. 3 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За встановлених обставин справи, апеляційний суд доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про існування постанови про його тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, а тому відсутній прямий умисел у його діях, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Так, як видно із матеріалів справи, рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на трьох дітей було ухвалене 25 листопада 2014 року. При цьому зі змісту рішення судом встановлено, що ОСОБА_1 брав участь у справі, позовні вимоги ОСОБА_2 визнавав, а відтак був достеменно обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Цього ж дня було видано виконавчий лист. Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом було відкрито 14 січня 2015 року.

Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Зі змісту постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12 червня 2019 року вбачається, що після відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно із розрахунком від 01 червня 2019 року за період з 01 серпня 2018 року по 01 червня 2019 року становить 35 681 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про тимчасове обмеження), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Апеляційний суд зауважує, що підставою винесення постанови державним виконавцем від 12 червня 2019 року у ВП № 45988611 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами слугувало те, що ОСОБА_1 не здійснював жодних виплат на виконання свого обов`язку зі сплати аліментів протягом на той момент останніх шести місяців.

Таким чином, станом на 21 квітня 2025 року, свідомо ухиляючись від виконання свого обов`язку зі сплати аліментів на трьох дітей за період з 01 серпня 2018 року по 01 червня 2019 року, ОСОБА_1 повинен був очікувати накладення на нього відповідних санкцій, передбачених ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин, апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 порушення порядку користування правом керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги про погашення ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів суд не бере до уваги, адже заборгованість була погашена ним 23 квітня 2025 року, тобто після складення протоколу за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Водночас апеляційний суд зауважує, що тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами є певною мірою відповідальності за порушення ОСОБА_1 зобов`язання із утримання дітей та не виконання рішення суду.

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, є безпідставними та спрямовані на уникнення відповідальності.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 3 ст. 126 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Літинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук