КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/2327/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 рокуОСОБА_1визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 24січня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову судді скасувати, а провадження по справі про притягненняйого до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити,у зв`язку із відсутність в його діях складу даного правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 поверталась особі, яка її подала, у зв`язку із відсутністю в ній підпису апелянта, що ставить під сумнів дійсне волевиявлення ОСОБА_1 та є процесуальною перешкодою для подальшого перегляду справи апеляційним судом.

Вказана постанова була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень 12 лютого 2025 року, та направлялась ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку 14 лютого 2025 року.

26 березня 2025 року ОСОБА_1 повторно подана апеляційна скаргана постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року.

Також апелянтом подано клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поданого клопотання зазначає, щовін неодноразово телефонував до канцелярії суду з метою отримання постанови, якою апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, але жодної відповіді він не отримував. 25 березня 2025 року йому вдалося додзвонитись до канцелярії та з`ясувати, що рішення набрало законної сили.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив, клопотання про неможливість розгляду його апеляційної скарги та клопотання без його участі не подавав.

З метою забезпечення розгляду апеляційної скарги в розумні строки, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити розгляд за відсутності учасників судового провадження.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 діб з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляла клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 13жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 було складено протокол за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Будучи присутнім під час складання даного протоколу, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що судовий розгляд відбудеться за його викликом у Шевченківському районному суді міста Києва.

Шевченківський районний суд міста Києва розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній, будучи неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв.

Суд апеляційної інстанції враховує, що вперше апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 в межах строку на апеляційне оскарження.

Проте, постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто особі, яка її подала. Дана постанова була опублікована в ЄДРСР 12 лютого 2025 року, та направлялась ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку 14 лютого 2025 року, про що свідчить звіт про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.45). Однак повторно апеляційна скарга була подана лише 26 березня 2025 року, тобто більше ніж через місяць після отримання ОСОБА_1 постанови про повернення апеляційної скарги.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не міг отримати копію постанови, так як не міг додзвонитись до канцелярії суду,спростовуються матеріалами справи, оскільки супровідним листом Київського апеляційного суду14.02.2025 року ОСОБА_1 направляється копія постанови від 10 лютого 2025 року (а.с.44-45).

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 , будучи фахівцем в галузі права, мав змогу у значно коротший термін дізнатися про хід розгляду справи та прийняте судом рішення, ознайомитись з ним та реалізувати своє право на оскарження. Однак, повторно апеляційна скарга була подана лише 26 березня 2025 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974_256) (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності). При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 3.04.2008 р. заява №3236/03).

На переконання суду апеляційної інстанції, доводи, зазначені в клопотанні ОСОБА_1 про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження постановиШевченківського районного суду міста Києва від 15січня 2025 року є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 , дізнавшись про хід розгляду справи, мав можливість повторно подати апеляційну скаргу у значно коротші терміни.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відмовляє ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постановиШевченківського районного суду міста Києва від 15січня 2025 року.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 15січня 2025 року, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз