Провадження № 33/824/154/2025 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Проніна Олега Анатолійовича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29 квітня 2024 року серії ААД № 728517, 29 квітня 2024 року о 07 год. 45 хв. в м. Києві по Великій Окружній дорозі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «FIAT NUOVO DOBLO», д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на приладі Drager Alcotest 7510, прилад 0296, результат 0,26 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000.00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Пронін О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Пронін О.А. вказує на те, що результат огляду 0,26 ‰ не може свідчити про перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий є в межах похибки, яка, відповідно до відкритих джерел інформації (інструкція приладу Драгер 7510), для приладу «Drager Alcotest 7510» границі допустимої похибки під час експлуатації становить: Для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка вимірювання пристрою становить +- 0,03 мг/л - у діапазоні від 0 до 0,4 мг/л. Для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка вимірювання пристрою становить +- 0,06% - в діапазоні від 0 до 0,8%. Тобто, можна дійти висновку про те, що за результатом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було виявлено алкоголь на рівні технічної похибки, яка є допустимою під час застосування газоаналізатора Drager Alcotest 7510 (0,26% проміле -0,06% проміле = 0,00 проміле), а тому, допустима норма не перевищена. Крім того, враховуючи можливу похибку спеціального технічного засобу та граничне допустиме значення, працівниками поліції не було запропоновано проходження відповідного огляду на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі охорони здоров`я. Також, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, за допомогою якого технічного запису були здійснені відеозаписи, то додані до матеріалів справи відеозаписи не можуть бути належним та допустимим доказом на підтвердження вчинення правопорушення. ОСОБА_1 також вважає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння, який проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, з порушеннями правил проведення відповідного огляду та застосування даного приладу для проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки відсутні дані калібровки алкотестеру. Відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , мають суперечливі обставини. Сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У матеріалах справи взагалі відсутні конкретні докази, які б свідчили про тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водія від керування транспортним засобом, а також про фіксування засобами відеозйомки, яка має вестись безперервно. В оскаржуваній постанові відсутній запис про відсторонення від керування автомобілем, як і відсутнє тимчасове затримання транспортного засобу ОСОБА_1 .

Також адвокат Пронін О.А. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що вперше апеляційну скаргу було подано у межах десятиденного строку та у порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП, але постановою Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з відсутністю витягу з договору про надання правової допомоги. Вказані недоліки були усунуті та без зволікань апеляційну скаргу подано повторно.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_1 адвоката Пронін О.А. щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 15 липня 2024 року винесено оскаржувану постанову. Апеляційну скаргу вперше направлено засобами поштового зв`язку у межах встановленого законом строку. Постановою Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу повернуто з підстав не підтвердження повноважень захисника на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення. Повторно апеляційну скаргу направлено засобами поштового зв`язку 09 травня 2025 року. За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Згідно ч. ч. 2, 3, 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «FIAT NUOVO DOBLO», д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на приладі Drager Alcotest 7510, прилад 0296, результат 0,26 ‰.

Відеозапис, що міститься у матеріалах справи, відображає чітку і логічну послідовність дій, а також спілкування співробітників поліції із водієм в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

З наданого суду відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував на водійському місці у автомобілі марки «FIAT NUOVO DOBLO», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркованим, із ввімкненим знаком аварійної зупинки. Після того, як до ОСОБА_1 підійшли представники органу поліції, останній не заперечував факту керування ним автомобілем. Працівники поліції на місці зупинки транспортного засобу запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в лікаря нарколога, останній висловив свою згоду на проходження огляду на місці зупинки автомобіля. Після проведення огляду на приладі «Драгер», ОСОБА_1 незгоду з його результатом не висловлював, на проходженні огляду в закладі охорони здоров`я не наполягав, не висловив бажання скористатись правовою допомогою.

Доводи апеляційної скарги в частині не надання можливості ОСОБА_1 користуватись правовою допомогою, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Чинним законодавством не визначено неможливість складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо особи, яка вчининила адміністративне правопорушення, у відсутність захисника, як і не передбачено обов`язкову участь останнього у складанні такого протоколу. Крім того, можливість користуватись правовою допомогою адвоката ОСОБА_1 була забезпечена судом апеляційної інстанції, в якому як особа, що притягується до адміністративної відповідальності, так і її захисник мали можливість звернути увагу суду на усі обставини, які вважали за необхідне.

Посилання у апеляційній скарзі на не відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем після проведення огляду, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. До того ж, у протоколі про адміністративне правопорушення містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких він вказує, що зобов`язується не керувати транспортним засобом.

При цьому, захисник ОСОБА_1 не звернув уваги, що вчинення працівником поліції будь-яких дій (відсторонення особи від керування чи не відсторонення...) після вчинення особою правопорушення та складення протоколу про адміністративне правопорушення - ніяким чином не впливає на доведення як факту вчинення правопорушення, так і вини особи у його вчиненні. А отже, за жодних обставин не може бути підставою до скасування постанови суду.

Зазначення захисником у апеляційній скарзі про відсутність даних калібровки алкотестеру, суд апеляційної інстанції також відхиляє, з огляду на не відповідність зазначених тверджень наявним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Стаття 27 Закону врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки.

Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.

Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.

Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається" затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить один рік.

Матеріали справи, а саме, результати тестування на алкоголь, містять відомості щодо приладу та дати калібрування приладу Драгер, а саме, 04 жовтня 2023 року. Отже, на дату проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, інтервал калібрування даного приладу не закінчився.

Відповідно до п. 5 Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З відеозапису не вбачається, що на місці зупинки під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 висловлював недовіру до приладу «Драгер» чи зазначав про недотримання інтервалів калібрування, чи вимагав пред`явити йому свідоцтво про повірку технічного засобу або ж з цих підстав не погоджувався з результатами огляду на стан сп`яніння.

Посилання захисника на те, що відповідно до Конвенції про дорожній рух, максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові права, як на підставу для скасування постанови місцевого суду, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Статтею 8 пунктом 5 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

У пункті 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Отже, наведена норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші допустимі показники рівня алкоголю у повітрі, що видихається, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 %.

Твердження про те, що місцевим судом не враховано позицію Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17, апеляційний суд відхиляє, адже вказана справа стосується оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а відтак у ній Верховним Судом зроблено висновки щодо приладу фіксації швидкості, тоді як у даній справі предметом є вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і застосування приладу, який дає можливість встановити стан алкогольного сп`яніння особи.

З зазначених підстав вказана постанова Верховного Суду не є релевантною по відношенню до обставин справи, що розглядається.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною, останній не спростував обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду.

Апеляційна скарга не містить інших доводів, які б вказували на незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи зазначене, місцевим судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованих мотивів прийнятого рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Проніну Олегу Анатолійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Проніна Олега Анатолійовича залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв