П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Крегул М.М. , розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з Ужгородського РУП в ГУНП в Закарпатській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , Закарпаської облсті, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №247721 від 19.11.2024 року вбачається, що 19.11.2024 оку близько 21:50 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини гр. ОСОБА_2 , в ході якої ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчиняв відносно неї домашнє насильство психологічного характеру та порушив , чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 , на розгляд справи не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань не подавав, про причини неявки не повідомляв. СМС із електронною судовою повісткою доставлено на його мобільний номер телефону. Інформація щодо дати та часу розгляду справи та оголошення про його виклик в судове засідання були розміщені на офіційному веб-сайті Судова влада України, на сторінці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за посиланням: https://ug.zk.court.gov.ua. Отже, суд вжив усі можливі способи сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, п.14 ч.1 ст. 1 зазначеного вище Закону визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, яка включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст. 1 Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Слід зазначити, що у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 19.11.2024 року, свою вину у вчиненні правопорушень визнав та підтвердив обставини зазначені в протоколі.

Таким чином вважаю, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад правопорушень передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП, по обставинам подій які мали місце 19.11.2024 року близько 21:50 год. за адресою АДРЕСА_3 , та вина ОСОБА_1 підтверджується: протоколами по адміністративні правопорушення від 19.11.2024 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 19.11.2024 року, поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 19.11.2024 року, згідно яких остання вказує що не проживає з колишнім співмешканцем ОСОБА_1 , який 19.11.2024 року близько 21:00 год. прийшов за адресою АДРЕСА_3 та ображав її нецензурною лайкою, а також терміновим заборонним приписом від 19.11.2024р. .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях громадянина ОСОБА_1 , є ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП а саме домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ч.3 статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 173-2 і 173-6 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.

Згідно вхідного штемпеля матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП надійшли до суду 17.12.2024 року., а адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинене 19.11.2024 року .

Беручи до уваги те, що вчинене гр. ОСОБА_1 правопорушення мало місце 19 .11.2024 року, вважаю, що провадження в даній справі слід закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, приходжу до висновку, що провадження по справі, підлягає закриттю в зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п.7 ст. 247 КпАП України.

Враховуючи обставинисправи,вважаю,що у відповідності до п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в даній справі слід закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення

Керуючись ст.ст. 38, ст. ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, 247, 283,284,Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі № 308/19326/24 відносно гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, на підставі п. 7 ст.247КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляція на протязі десяти днів до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Крегул