Справа № 489/7542/24 Головуючий у першій інстанції: Коновець М.С.
Провадження № 33/812/250/25 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Шевченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою

захисника Шевченка Сергія Васильовича

на постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

у с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 133465 від 20 вересня 2024 року, водій ОСОБА_1 о 21 годині 30 хвилин в м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе, 102д керував транспортним засобом ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. Водію було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager, на що водій відповів відмовою, після чого водію було запропоновано пройти медичний огляд в установленому законом порядку в медичному закладі КНП «МОЦПЗ» МОР, на що водій відповів відмовою, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Шевченко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповно встановленими обставинами, необхідних для вирішення справи.

Захисник зазначав, що із матеріалів справи не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його треба було зупиняти. Зазначає, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками поліції була незаконною згідно з положеннями статті 35 Закону України «Про національну поліцію», а тому всі подальші дії працівників поліції після незаконної зупинки транспортного засобу є незаконними та не можуть у майбутньому породжувати законних вимог до особи.

Захисник посилався на доктрину «плодів отруєного дерева» та з огляду на те, що обвинувачення має гуртуватись виключно на законних діях поліцейських, незаконні дії поліцейських щодо зупинки автомобіля роблять й незаконні вимоги поліцейських щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння, а тому відмова водія від незаконної пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння з причин його незаконної зупинки не може бути караною за статтею 130 КУпАП.

При цьому захисник посилався також на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.

Захисник також зазначав, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, учасник бойових дій, за проходження служби отримав бойові поранення, пов`язані зі захистом Батьківщини. З 19 вересня 2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні, має численні контузії, у зв`язку із чим має незначене порушення вимови та рухів. А тому вказані у проколі ознаки сп`яніння не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на відеозаписі таких ознак у ОСОБА_1 не вбачається. Під час спілкування з поліцейськими поводив себе адекватно, відповідав на запитання поліцейського.

Апелянт посилається на те, що до складеного протоколу не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, фабула протоколу не відповідає обставинам справи, а відеозапис, здійснений поліцейським не долучений до протоколу, не є належним доказом винуватості при ухиленні водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, захисник зазначав, що поліцейські схиляли ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Зазначав, що відсутність безперервного відеозапису з початку зупинки транспортного засобу, відведення камери від водія, ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини повязані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення.

Вказує також, що відеозапис не відображає повну хронологію подій, яка мала місце 20 вересня 2024 року, що свідчить про недотримання вимог законодавства щодо фіксування правопорушення.

Зупинка і складання протоколу про адміністративне правопорушення проводилося під час оголошення повітряної тривоги, у зв`язку із цим поліцейські повинні були зупинити проведення будь-яких дій та продовжити лише після закінчення повітряної тривоги, що не було дотримано.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов такого.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 133465 від 20 вересня 2024 року, вбачається, що того ж дня водій ОСОБА_1 о 21 годині 30 хвилин в м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе, 102д керував транспортним засобом ВАЗ 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. Водію було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager, на що водій відповів відмовою, після чого водію було запропоновано пройти медичний огляд в установленому законом порядку в медичному закладі КНП «МОЦПЗ» МОР, на що водій відповів відмовою, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис. Копію протоколу отримав. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» нічого не зазначив.

Так само як і будь яких заперечень щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав.

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений 20 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону та його фабула не відповідає обставинам справи, не є належним доказом по справі, є необґрунтованими.

Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння підтверджений відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який доданий до матеріалів справи.

Так, з вказаного відеозапису вбачається, що під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів, йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотест Драгер» або проїхати у медичний заклад для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. На що водій спочатку нібито погодився їхати до медичного закладу, однак потім, коли поліцейський ще раз йому запропонував пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився.

Поліцейським було роз`яснено водію, що в такому випадку відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Отже, співробітники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний відеозапис зроблений поліцейським з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненого під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією нормою, виражається, зокрема, у такій формі: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Склад такого правопорушення є формальним.

Отже, з моменту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, склад такого правопорушення є закінченим.

Тому для кваліфікації дій за вказаною нормою, достатньою є відмова водія від проходження такого огляду.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також те, що вказані поліцейським ознаки не відповідають фактичним обставинам справи, не можуть бути достатніми для закриття провадження у справі, після відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 поліцейськими є незаконною відповідно до положень статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому всі наступні вимоги поліцейських ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини, є безпідставними, оскільки причина зупинки транспортного засобу поліцейськими поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.

До того ж, під час складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, останній не вказував свою незгоду з тим, що був зупинений співробітники патрульної поліції.

Водночас, хоча в апеляційній скарзі захисник і не погоджується із вказаними діями поліцейських, однак у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження їх дій, відповідно до вимог статті 267 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі постанову Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, є необґрунтованими, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, встановлені різні фактичні обставини.

Помилковість цього посилання апелянта на практику інших судових органів стосується тієї обставини, що в порядку адміністративної юрисдикції розглядаються справи, пов`язані виключно з винесенням органами Національної поліції України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, в яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а тому будь-які позиції у цих справах не є преюдіційними відносно справ, які підвідомчі до розгляду судовим органом з порядком ухвалення відповідних постанов та їх перегляду в порядку статті 294 КУпАП.

Враховуючи викладене, не можна також погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що внаслідок неправомірної зупинки автомобіля ОСОБА_1 та пред`явлення поліцейськими вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на думку захисника, його відмова від незаконної пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння з причин його незаконної зупинки не може бути караною за статтею 130 КУпАП з огляду на так звану доктрину «плодів отруйного дерева».

Твердження апеляційної скарги про те, що поліцейські схиляли ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, не відповідають дійсності.

З відеозапису вбачається, що поліцейськими неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в передбаченому законом порядку. Останній вагався, не знав, як йому вчинити, вказував, що «випив зранку», питав поради у поліцейських, на що йому поліцейські неодноразово повідомляли, що це лише його вибір і вирішувати чи проходити огляд на стан сп`яніння, вирішувати лише йому.

Посилання апелянта на те, що поліцейським, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушені норми процесуального права, передавши планшет для продовження складення протоколу іншому поліцейському, правового значення для кваліфікації дій водія немає та не можуть бути достатніми для скасування оскаржуваної постанови.

Твердження апелянта про те, що поліцейськими були порушені вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки оформлення матеріалів проводилось під час оголошення повітряної тривоги також не можуть бути достатніми для скасування постанови суду, оскільки це не є тими порушеннями, які виключають вину особи. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 заявляв клопотання чи висував вимоги про необхідність забезпечення його безпеки поліцейськими.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Таким чином, в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, але відмовився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, а дії співробітника поліції, який запропонував пройти йому такий огляд, відповідали вимогам розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

За наведеного, доводи апелянта про те, що до складеного протоколу не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, є необґрунтованими.

Отже в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Істотних порушень при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, які б стали підставою для скасування оскаржуваної постанови, апеляційним судом не виявлено.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1статті 130 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 133465 від 20 вересня 2024 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, та те, що ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд; відеозапису з нагрудної камери поліцейського, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про незаконність постанови суду першої інстанції та те, що судом першої інстанції при розгляді справи не були враховані всі обставини справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Шевченка Сергія Васильовича залишити без задоволення, а постанову Інгульського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський