Справа №295/7651/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Довгалюк Людмила Василівна, за участі захисника ОСОБА_1 - адвоката Хараїм О.В. у режимі відеоконференції, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , УБД, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2025 о 00 год. 55 хв. у м. Житомирі по вул. Героїв Базару 7, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_3 із явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду в установленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Drager alcoves та у найближчому медичному закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Його захисник у судовому засіданні, не оспорюючи факту керування автомобілем її підзахисним у стані алкогольного спяніння за вказаних у протоколі обставин та відмови від проходження огляду, підтримала свої клопотання про зупинення провадження у справі та закриття провадження у зв`язку з відсутністю у діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення працівниками поліції приписів ст. 266-1 КУпАП стосовно незалучення Військової служби правопорядку, недопустимість доказів, зокрема, направлення на огляд на стан сп`яніння, яке не підписане ОСОБА_1 . Просила не позбавляти останнього права керування транспортним засобом, застосувавши за аналогією закону ст. 69 КК України, оскільки використання автомобіля йому необхідне під час військової служби.

Щодо клопотання захисника про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби під час мобілізації та дії воєнного стану, що виключає його участь у судовому провадженні до звільнення, суд зазначає наступне.

Вивчивши зміст клопотання адвоката Хараїм О.В. про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 із військової служби під час мобілізації та дії воєнного стану, що виключає його участь у судовому провадженні до звільнення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення КУпАП не регулюють порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, що пов`язані з корупцією.

Частиною 2 статті 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд вважає, що ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість та способи реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, взяти відпустку, передбачену законом та особисто прибути у судове засідання, клопотати про розгляд справи у режимі відеоконференції за його участі, скористався правом на юридичну допомогу, уклавши договір про надання правничої допомоги з адвокатом Хараїм О.В., яка у судовому засіданні в інтересах свого підзахисного, надала свої пояснення та письмові заперечення, не була позбавлена також можливості надати письмові пояснення ОСОБА_1 стосовно подій, висвітлених у протоколі та інші докази у даній справі у разі наявності реальних перешкод і непереборних обставин, які унеможливлюють його безпосередню участь у розгляді справи.

У статті 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Водночас, безпідставне зупинення провадження у справі порушує завдання, передбачені статтею 1 КУпАП, а також встановлені законом (частина 8 статті 294 КУпАП) строки розгляду справи в суді. Крім цього, КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо) (частина 4 статті 277 КУпАП).

Враховуючи те, що відповідно до ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 за участі його захисника, на підставі наявних у справі матеріалів, обсяг яких є достатнім для прийняття рішення у справі.

За наведених обставин, зважаючи на відсутність процесуально визначених КУпАП підстав для зупинення провадження у справі, враховуючи те, що введення воєнного стану в Україні не впливає на процес здійснення судочинства, суд не знаходить підстав для зупинення провадження у справі, а тому відмовляє у задоволенні клопотання адвоката Хараїм О.В.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, зібрані особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративне правопорушення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений ПДР, затвердженими постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до статті 266 КУпАП та пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі-Інструкції), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підставив важати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто, якщо у поліцейського виникла обґрунтована підозра про перебування особи, яка керує транспортним засобом, у стані сп`яніння, він має право направити цю особу для проведення відповідного огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду, зокрема, на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, є порушенням п. 2.5 ПДР та самостійною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не зважаючи на підстави такої відмови. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли особа відмовилася від проходження такого огляду.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 3447732 від 29.05.2025, копією постанови про накладення адміністративного стягненн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4839700, відтвореним відеозаписом із боді камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , не заперечуючи факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (00:59:40), відмовився пройти огляд на стан алкогольного спяніння у визначений законом спосіб та іншими матеріалами справи.

Водночас варто відзначити, що на відеозаписі з місця події поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не у повній мірі відповідає обстановці, прослідковуються зазначені в акті огляду видимі ознаки стану алкогольного сп`яніння водія.

Доказів оскарження ОСОБА_1 дій або рішень працівників поліції у порядку статті 267 КУпАП, частин 1, 2 статті 286 КАС України до суду не надано.

Інші доводи захисника, зокрема, щодо відсутності підпису ОСОБА_1 у направленні тощо не спростовують вини її підзахисного у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Водночас суд погоджується з думкою захисника щодо того, що рапорт поліцейського не є допустимим доказом, оскільки відповідно до Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 № 747, належить до внутрішніх документів.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому наслідком незалучення поліцейськими під час його огляду на стан сп`яніння представників Військової служби правопорядку у Збройних Силах України є недійсність такого огляду, суд вважає безпідставними, зважаючи на наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 221, протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), у тому числі й за статтею 130 КУпАП.

Передбачене п. 22 ст. 7 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних силах України» право військовослужбовців служби правопорядку, направляти у разі необхідності на медичний огляд водіїв військових транспортних засобів, не є виключним правом тільки військовослужбовців військової служби правопорядку.

Таке право згідно з чинним законодавством мають і поліцейські, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Посилання захисника на вимоги ст. 266-1 КУпАП, суд відхиляє, оскільки вказана норма статті передбачена для військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин. Натомість матеріали справи не містять даних про те, що військовослужбовець ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби за вказаних у протоколі обставин, що також не заперечувалось його захисником під час розгляду справи.

Судові рішення, наведені в клопотанні захисника, не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи з огляду на встановлені у ній обставини.

Зібрані докази, на переконання суду, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, є належними та допустимими, тому не викликають сумнівів у їх достовірності та істинності.

Суддя неупереджено, всебічно та повно оцінивши всі наявні у справі докази, дійшов висновку, що своїми діями/бездіяльністю ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння), вина особи поза розумним сумнівом доведена повністю.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння створює загрозу життю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху.

Крім того, суд зауважує, що у відповідності до п. 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби ЗСУ» на військовослужбовця покладений обов`язок постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. За вчинення правопорушень військовослужбовці притягаються до відповідальності на загальних підставах.

За наведених вище мотивів, суд відхиляє доводи захисника щодо можливості за аналогією закону застосування ст. 69 КК України, як підставу ненакладення на ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки санкція статті, яка інкримінується останньому має безальтернативний характер, питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульована главою 4 КУпАП, будь-яких прогалин у даному випадку не існує, як і підстав для застосування аналогії закону.

Враховуючи обставини, характер та суспільну небезпеку вчиненого адміністративного правопорушення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявність статуту УБД, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суддя дійшов висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 33-35, 40-1, ч. 1 ст. 130, 245, 251, 252, 256, 266, 278-280, 283, 284, 291, 294, 307, 308 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката Хараїм О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмовити.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

(Отримувач: ГУК у Житомир обл./Житомирська обл.; Код отримувача: 37976485; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0006001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі ДСА України, судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106; Код за ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Роз`яснити особі, щодо якої застосоване адміністративне стягнення, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя

Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.