П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 607/11811/25

20 червня 2025 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення №1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої у АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

з участю: ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №423177 від 05 червня 2025 року, 22 квітня 2025 року близько 17 год 00 хв громадянка ОСОБА_1 , жителька с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , в ході якого чинила психологічний і моральний тиск, висловлювалась на підвищиних тонах, обмежувала у спілкуванні із спільним сином ОСОБА_3 , внаслідок чого, могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не визнала. Зазначив, що 22 квітня 2025 року між нею та її чоловіком ОСОБА_2 виник конфлікт щодо участі батька у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 . Однак, будь-якого домашнього насильство відносно ОСОБА_2 вона не вчиняла. На даний час вони примирилися та конфлікт вичерпано.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з примиренням, просив проводити розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Виходячи зі змісту вказаної правової норми, визнаючи особу винною за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд повинен визначити яке насильство було вчинено по відношенню до потерпілого, конкретизувати в чому воно виражалося і яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна потерпілому.

Згідно з вимогами п. п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №423177 від 05 червня 2025 року, 22 квітня 2025 року близько 17 год 00 хв громадянка ОСОБА_1 , жителька с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , в ході якого чинила психологічний і моральний тиск, висловлювалась на підвищиних тонах, обмежувала у спілкуванні із спільним сином ОСОБА_3 , внаслідок чого, могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі працівниками поліції долучено:

-заяву ОСОБА_2 від 03 червня 2025 року;

-письмові пояснення ОСОБА_1 від 03 червня 2025 року;

-письмові пояснення ОСОБА_2 від 03 червня 2025 року;

-письмові пояснення ОСОБА_4 від 05 червня 2025 року;

-заяви та скарги ОСОБА_2 до відділу опіки і піклування Великогаївської сільської ради від 04 квітня 2025 року та 28 квітня 2025 року;

-копію протоколу серії ВАД №423176 від 03 червня 2025 року складеного за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, де потерпілою зазначено ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Висновок суду про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Присутня в судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила обставини викладені у протоколі, вказала, що жодних протиправних дій стосовно ОСОБА_2 не вчиняла. Між ними дійсно виник конфлікту щодо участі батька у виховані та спілкуванні із сином ОСОБА_3 , однак жодних протиправних дій не вчиняла.

Попередньо до судового засідання потерпілий ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з їх примиренням.

Із долучених до справи письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03 червня 2025 року, письмових пояснень ОСОБА_4 від 05 червня 2025 року, заяв та скарги ОСОБА_2 до відділу опіки і піклування Великогаївської сільської ради від 04 квітня 2025 року та 28 квітня 2025 року встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скалися неприязні відносини. Подружжя проживає окремо та між ними існує конфлікт щодо участі ОСОБА_2 у спілкуванні з сином, який проживає з матір`ю.

Події, які мали місце 22 квітня 2025 року, також виникли у період відвідування батьком сина, у зв`язку з чим між подружжям знову виник конфлікт щодо участі батька у спілкуванні із сином.

Із доданих до матеріалів справи письмових пояснень не вбачається, що ОСОБА_1 вчинила насильство відносно ОСОБА_2 .

Факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 також спростовується поданою ОСОБА_2 заявою про закриття провадження, де останній вказав про їх примиренням.

Суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи свідчення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 як недопустимі докази, оскільки такі отримані не у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу, що за своїм змістом домашнє насильство, як адміністративне правопорушення, полягає в тому, що особа, яка чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи. Тоді як ситуація, в якій кожна із сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт.

Самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ст. 173-2 КУпАП, лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному та фізичному здоров`ю особи.

Тому, лише факт конфліктної ситуації між подружжям, які проживають окремо, не може свідчити про домашнє насильство психологічного характеру у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 , мала ознаки впливу та контролю над потерпілим особою, супроводжувалась психологічними проявами насильства, що є необхідними для кваліфікації дій психологічного насильства як форми домашнього насильства в розумінні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таким чином, наявність побутового конфлікту, який мав місце за конкретних обставин, не може кваліфікуватись як домашнє насильство в розумінні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а будь-які сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що наявні у справі докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним дій, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є переконливими і достатніми, а тому приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 173-2, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Суддя