ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Володимир

Суддя Володимирського міського суду Волинської області Каліщук А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Постановою судді Володимирського міського суду Волинської області від 30.05.2025 в справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, а також стягнуто в дохід держави 605,60 грн судового збору.

17.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до Володимирського міського суду Волинської області із заявою про розстрочку виконання вказаної постанови суду в частині сплати штрафу, у зв`язку із скрутним матеріальним станом, а тому немає змоги оплатити штраф в повному обсязі.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за допомогою телефонограми та повідомлення на мобільний телефон. Із заявами чи клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Про причини неявки суд не повідомляв, а тому розгляд справи проводиться у відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 298, 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами. Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже нормами КУпАП передбачено лише розгляд питання про відстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, тоді як розстрочка сплати штрафу передбачена законом.

Аналіз наведених правових вказує на те, що розстрочка штрафу - це надання судом права на оплату штрафу рівними частинами протягом певного терміну, відстрочка штрафу -це надання судом права здійснити оплату штрафу з відстроченням платежу на визначений термін (наприклад на один місяць).

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 справа № 2-54/08 при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Згідно зі статтею 268 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є забезпечення виконання винесеної постанови, що обумовлює необхідність застосування усіх передбачених КУпАП заходів забезпечення виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та застосування накладеного адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 304 КУпАП, питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадою особою), який виніс постанову.

Судом встановлено, що 30.05.2025 Володимирським міським судом Волинської області ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 гривень, а також стягнуто в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

Проте, ОСОБА_1 не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували обставини, зазначені у заяві про розстрочку виконання постанови суду, які стосуються скрутного матеріального становища на неможливості сплати штрафу.

Сам лише факт наявності у нього двох неповнолітніх дітей не підтверджує скрутне матеріальне становище, оскільки обов`язок утримуввати неповнолітніх дітей покладається не лише на батька, а і на матір дітей.

Із постанови Володимирського міського суду Волинської області від 30.05.2025 встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 працює і отримує постійний дохід та спростовує доводи про скрутне матеріальне становище особи.

Суду не надано доказів, що на день розгляду клопотання ОСОБА_1 звільнився з військової служби та не отримує жодних доходів.

Крім того, фактично у своєму клопотанні ОСОБА_1 просить не відстрочити, а розстрочити йому сплату штрафу, шляхом сплати суми штрафу рівними частинами протягом 10 місяців, однак норми чинного КУпАП не передбачають можливості розстрочки сплати штрафу за постановою про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст.17 Закону України» Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове, судове рішення залишалося невиконаним.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про накладення адміністративного стягнення має бути реалізована у стислі строки інакше буде втрачена оперативність у застосуванні заходів адміністративного впливу, що, без сумніву, відобразиться на ефективності, зменшенні виховного та попереджувального значення у боротьбі з адміністративними правопорушеннями.

Безпідставне відстрочення сплати штрафу допускає можливість невиконання судового рішення, що протирічить приписам ст. 23 КУпАП про те, що адміністративне стягнення застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, запобігання вчиненню нових правопорушень.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що реальні правові підстави для розстрочки виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, з огляду на встановлені обставини, відсутні, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 280, 283, 301 КУпАП, ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження»,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук