Провадження № 33/824/453/2025 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 19.09.2024 о 16 годині 33 хвилин на 89 км а/д М 01 с. Лемеші Чернігівського району Чернігівської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , маючи тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобами, встановлене постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченка Р.А. від 13.03.2020 по матеріалам виконавчого провадження № НОМЕР_3. Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2024 та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувану постанову постановлено при невідповідності висновків судді фактичним обставинам справи з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванніям норм матеріального права.

Так, судом першої інстанції не встановлено чи був повідомлений належним чином ОСОБА_1 про винесення постанови від 13.03.2020 про встановлення тимчасового обмеження у керуванні транспортним засобом, шляхом направлення відповідного запиту до державного виконавця, а докази обізнаності ОСОБА_1 з відповідною постановою у матеріалах справи відсутні.

Тому, з наведеного слідує, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 , йому не було відомо про наявність відносно нього таких обмежень, а відтак він не усвідомлював протиправний характер своїх дій та не бажав настання будь-яких наслідків, що дає підстави стверджувати про відсутність вини у формі умислу.

До того ж, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, якщо відсутні інші належні і допустимі докази.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази прямого умислу у діях ОСОБА_1 на керування транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права, про що водій був обізнаний, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З аналізу ст.ст. 251, 252КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Пунктом 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Судом встановлено, що 19.09.2024 о 16 годині 33 хвилин на 89 км а/д М 01 с. Лемеші Чернігівського району Чернігівської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою державного виконавця ВП №12051495 від 13 березня 2020 року, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №884730 від 19 вересня 2024 року, складеному у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та який підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень (а.с. 2);

- постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченка Р.А. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-2303 виданого 18 квітня 2011 року (а.с. 5);

- відеозаписом з боді-камери поліцейського, на якому зображені події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 3);

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не знав про наявність постанови державного виконавця про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки останнім докази на підтвердження вказаної обставини надані не були, а ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції. Крім того, постанова про обмеження у праві керування транспортними засобами була винесена ще в 2020 році, та на день складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадження, щодо якого діяло застосоване державним виконавцем обмеження у праві керування транспортними засобами як захід, направлений на стимулювання боржника виконати судове рішення. Також в протоколі про адміністративне правопорушення останній не надав жодних пояснень, зокрема, про його необізнаність щодо наявності постанови державного виконавця про обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, останнім не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко