ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу захисника Букура Максима Євгеновича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та провадження закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 22 листопада 2024 року о 12:45 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Форд номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиці Дніпровської та провулку Мисливського в місті Павлограді Дніпропетровської області, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю Сузукі номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, чим порушив вимоги пункту 16.13 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Букур М.Є. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду змінити шляхом виключення з її резолютивної частини посилання на визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та шляхом виключення з її резолютивної частини посилання на стягнення з ОСОБА_1 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судової експертизи у розмірі 7 131 грн. 20 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано аналогію закону, оскільки в даному випадку діє спеціальна норма ЗУ Про судову експертизу, яка прямо вказує, що проведення експертизи здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

В судовому засіданні (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1 та його захисник Букур М.Є. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали та письмові докази, наявні в справі, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до таких висновків.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 листопада 2024 року о 12:45 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Форд номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиці Дніпровської та провулку Мисливського в місті Павлограді Дніпропетровської області, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю Сузукі номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, чим порушив вимоги пункту 16.13 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 124 КУпАП встановлюється адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд вважає наявні в матеріалах справи докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

З положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

З точки зору матеріального підходу нереабілітуючими визнаються обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 у справі № 686/4557/18.

Право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не забороняє встановлювати винуватість особи при закритті провадження, а лише вимагає, щоб це було зроблено в рамках відповідної судової процедури, передбаченої національним законом, з дотриманням гарантій статті 6 Конвенції.

Водночас, встановлення винуватості особи, навіть у разі спливу строків накладення стягнення, може бути необхідним для досягнення завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема у таких категоріях справ, які пов`язані із заподіянням збитків потерпілим.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 25.08.1987 року «Лутц проти Німеччини», визнання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, винною є обов`язковим навіть при закритті провадження у справі за строками давності.

Отже, сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності не звільняє суд від обов`язку з`ясувати факт наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апелянта не містять обґрунтованих підстав.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано аналогію закону, оскільки в даному випадку діє спеціальна норма ЗУ Про судову експертизу, яка прямо вказує, що проведення експертизи здійснюється за рахунок Державного бюджету України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику ЄСПЛ.

ЄСПЛ за певних умов поширює стандарти Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі КЗПЛ) для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine, заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine, заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03); рішення від 21.01.2011 у справі «Корнєв та Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine, заява № 17444/04)), та зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 КЗПЛ, що у свою чергу надає судам можливість у судочинстві про адміністративні правопорушення застосовувати аналогію закону, тобто застосовувати у межах своєї компетенції норми кримінального законодавства, зокрема положення КК і КПК України, які регламентують відповідні правовідносини, у випадках, коли КУпАП містить прогалини в регулюванні таких правовідносин.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» встановлено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважаються кримінальними у розумінні Конвенції.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені нормами КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 КЗПЛ.

В п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» зазначено, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував аналогію кримінального законодавства у відносинах, неврегульованих КУпАП.

Так, у даній справі було призначено комплексну фототехнічну та інженерно-транспортну експертизу, що проведена експертом Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертній установі з Державного бюджету України.

Таким чином, державою понесені витрати, що підтверджується довідкою про витрати на проведення експертизи за постановою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року по матеріалам справи № 185/12735/24 про адміністративне правопорушення, згідно з яким вартість проведення експертизи склала 7131,20 гривень.

Розрахунок даних витрат здійснено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 710 від 1 липня 1996 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 15 Закону України "Про судову експертизу" проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, дізнавача, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України у цивільних і господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до припису ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

У даному випадку, при вирішенні питання щодо відшкодування витрат за проведення судової експертизи, суд вважав, що необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає порядок стягнення витрат на залучення експерта, суд обґрунтовано застосував аналогію закону та стягнув з ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на проведення фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи у розмірі 7131,20 гривень.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає в діях правопорушника, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнав правопорушника винним, закрив провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, та стягнув з нього на користь держави витрати на проведення фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи у розмірі 7131,20 гривень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Букура Максима Євгеновича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун