ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1295/25 Справа № 202/2440/25 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Пасічника Тараса Валерійовича на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участю:

захисника Пасічника Т. В.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 02 лютого 2025 року об 11 годині 18 хвилин в м. Дніпро, пр. Слобожанський, 96, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив п.2.1а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не допитав ОСОБА_1 , який прибув в судове засідання, а також залишив поза увагою заяву про відкладення розгляду справи, чим було порушено його право на захист. Посилається на відсутність доказів керування транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції. Вважає, що всі докази є недопустимими, оскільки немає доказів законних підстав для зупинки транспортного засобу, передбачених ст. 35 ЗУ Про національну поліцію. Зазначає, що у ОСОБА_1 відсутнє право керування транспортними засобами, посвідчення водія останній не отримував, тому суд не мав підстав накладати на нього стягнення у виді позбавлення такого права, адже позбавленню такого права підлягають виключно водії, а інші особи можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності лише шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Окрім того в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 236527 не вказано на підставі чого правопорушення вчинене повторно, а долучена до матеріалів справи копія постанови серії ЕНА №1387936 оскаржується в суді. Рапорт поліцейського не є належним доказом, оскільки поліцейський є зацікавленою особою при розгляді справи, а тому ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин справи.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином. Захисник підтвердив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином, просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності та за участю захисника.

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення докази про вчинення правопорушення, яке підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 236527 від 02.02.2025; довідкою департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про те, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував; рапортом поліцейського, постановою серії ЕНА № 1793876 від 01.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, карткою обліку адміністративного правопорушення, відповідно до якої постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Позиція захисту в апеляційній скарзі та в судовому засіданні зводилась до того, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та підстав законної його зупинки.

З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

Такі доводи захисту спростовуються матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, який підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та згідно з його поясненнями в ньому по суті правопорушення, останній зазначив лише, що не має змоги отримати водійське посвідчення.

Крім того, згідно з рапортом поліцейського 02.02.2025 близько 11 год 10 хв було зупинено транспортний засіб Opel Vectra днз НОМЕР_1 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України Про національну поліцію, при перевірці документів виявилося, що транспортним засобом керував водій (громадянин) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до інформаційного порталу Національної поліції (ІПНП) та Армор притягався до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП 01.04.2024 та вчинив правопорушення повторно протягом року. За даним фактом на ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що рапорт не може бути належним доказом у справі, є неспроможними, оскільки він узгоджується з іншими матеріалами провадження.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідальність за ч. 5 статті 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до наявної в матеріалах копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1793876 від 01.04.2024 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Отже вищевикладеним підтверджена така кваліфікуюча ознака правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторність правопорушення та спростовують відповідні твердження захисника в апеляційній скарзі.

Оскарження стороною захисту постанови серії ЕНА № 1793876 від 01.04.2024 в адміністративному порядку до суду не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, оскільки на час перегляду в апеляційному порядку за ч. 5 ст. 126 КУпАП, вказана постанова про притягнення ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення не скасована, а отже наведені захисником міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер та у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства та не свідчать про порушення судом вимог закону, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення.

Посилання захисника, що на ОСОБА_1 не можна накладати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з тим, що він не отримував посвідчення водія, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною, а диспозиція статті охоплює, зокрема дії, які полягають у керуванні особами, які не мають права керування таким транспортним засобом.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Пасічника Тараса Валерійовича залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун