Справа № 462/3997/25
ПОСТАНОВА

17 червня 2025 року, Залізничний районний суд міста Львова у складі судді Ліуша А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст.51 ч.2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2025 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи в м. Львові на вул. Сембратовичів, 13, здійснив дрібну крадіжку, а саме: викрав сидіння від автомобіля марки Мерседес спрінтер, вартістю 2000 грн.

ОСОБА_1 , в судовому засіданні вину у вчиненому не визнав, та повідомив наступне. Він працює в «Львівгаз», та того дня прибув на виклик за місцем події, проте всі паркувальні місця виявилися зайнятими, за винятком одного, на якому знаходилися два автомобільні сидіння. Так, він пройшовся прилеглою територією, намагаючись з`ясувати, кому належать зазначені предмети, та отримав усну інформацію від сторонніх осіб про те, що сидіння нікому не потрібні, оскільки були викинуті. Вважаючи, що майно є безхазяйним, ОСОБА_1 завантажив крісла у свій автомобіль і запаркувався на звільненому місці, а згодом після виконання робіт вивіз ці предмети на сміттєзвалище. Крім того, він зазначив, що, щойно з`ясувалося, що власник сидінь таки є, він одразу компенсував йому їх вартість у сумі 3 000 грн. Повідомив, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у діях ОСОБА_1 , відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ст.51 ч.2 Кодексу України пАП, тобто дрібне викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 51 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підставі ч.2 ст. 51 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

На підтвердження вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності суду було надано протокол про вчинення адміністративного правопорушення від 29 травня 2025 року, реєстрацією виклику на 102, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17 квітня 2025 року, поясненнями ОСОБА_2 .

Так, досліджені в ході розгляду справи докази, зокрема пояснення ОСОБА_2 , встановлено, що він зняв крісла, та поставив їх на парко-місце, після чого відійшов на декілька хвилин, а як повернувся, - такі були викрадені невідомою особою. Однак, на переконання суду вказані пояснення не відповідають дійсності, з огляду на наступне. Зі змісту протоколу, пояснень особи, яка притягується до відповідальності, достовірно встановлено, що ОСОБА_1 прибув на виклик до будинку на АДРЕСА_2 , у зв`язку зі своїми обов`язками працівника АТ «Львівгаз». Він неодноразово розпитував перехожих стосовно власника вказаних предметів, отримав усне підтвердження, що крісла є залишеними і ніким не заявлені, після чого завантажив їх до автомобіля та прибрав з паркомісця, виконавши, по суті, функцію з утилізації. Після цього продовжив виконання професійних обов`язків на території обслуговування. Тому твердження ОСОБА_2 про те, що він залишив своє цінне майно лише на «кілька хвилин», виглядають вкрай сумнівно та такими, що мають на меті надати подіям вигідної для нього інтерпретації, водночас не маючи підтвердження жодним доказом ні відеозаписом, ні показами свідків, ні іншими матеріалами.

Більше того, матеріали справи не містять жодного доказу ані того, що спірні автомобільні крісла належать саме ОСОБА_2 , ані документального підтвердження їх вартості. Посилання на суму у 2 000 грн. є непідтвердженим, не підкріпленими товарними чеками, експертною оцінкою, або іншими належними джерелами встановлення вартості майна. Таким чином, у сукупності з вищевказаними обставинами, твердження ОСОБА_2 не лише не відповідають дійсності, але й виглядають як спроба штучно сформувати конфліктну ситуацію в умовах, коли дії ОСОБА_1 , не містили ознак умисного чи протиправного посягання на чуже майно.

Пояснення ОСОБА_2 , який вважає себе власником автомобільних крісел, є нелогічними та неузгодженими, оскільки з них не вбачається жодної зрозумілої мети зняття вказаних крісел та їх залишення на паркувальному місці. Зокрема, не зазначено з якою метою такі були демонтовані, чому саме обране паркомісце для їх тимчасового розміщення а не тротуар, чи були вжиті будь-які дії щодо їх збереження або маркування для уникнення сумнівів щодо належності.

Також викликає сумнів достовірність пояснень про «відлучення на хвилину», адже цього часу було достатньо для того, щоб інша особа ОСОБА_1 встиг пройтися вулицею з метою пошуку власника, дізнатися про те, що крісла нікому не потрібні, завантажити їх у свій автомобіль, припаркуватися та приступити до роботи. Це вказує на те, що версія ОСОБА_2 не узгоджується з обставинами справи, є штучною та не заслуговує на довіру.

Також, суд зазначає, що у вказаній справі фактично відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, оскільки дії ОСОБА_1 не були спрямовані на вчинення умисного заволодіння чужим майном. Навпаки він діяв добросовісно, переконавшись, що залишені автомобільні крісла є безхазяйними речами, які нікому не належать, про що свідчить його намагання знайти власника та отримана ним усна інформація про те, що предмети викинуті.

Крім того, суд звертає окрему увагу на те, що працівниками поліції не було надано належної правової оцінки діям власника, який залишивши об`ємні автомобільні крісла без нагляду на паркувальному місці, фактично заблокував можливість користування ним іншими учасниками дорожнього руху. Така поведінка є порушенням правил благоустрою та може кваліфікуватися як захаращення території загального користування, що створює перешкоди у вільному доступі до місць паркування. У свою чергу, ігнорування цього аспекту з боку працівників поліції є істотним недоліком при оформленні матеріалів справи, оскільки воно викривлює повну картину правової ситуації та справедливий розподіл відповідальності між сторонами. Така поведінка власника майна порушує норми громадського порядку, створює незручності для інших громадян та може розцінюватися як недобросовісне користування спільним простором. У зазначених умовах саме власник крісел діяв недбало, що своєю чергою й стало передумовою до виникнення спірної ситуації.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене суд приходить до переконання, що винуватість особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.51 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 38, 221, 247, 256, 283, 284 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ч. 2 ст. 51 КупАП,- закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.І. Ліуш