Справа №583/6417/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ярошенко Т. О.
Номер провадження 33/816/560/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Авраменко Д.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кудіна О.М., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої адвоката Абрамовича О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кудіна О.М. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює в Охтирському міському центрі позашкільної освіти, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01 рік за те, що 16 грудня 2024 року близько 16 год. 27 хв. в м. Охтирка по вул. Широка, 6, керуючи автомобілем «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі ОСОБА_2 , яка рухалася на електросамокаті по головній дорозі, чим порушив п. 16.11 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а їх власники понесли матеріальні збитки. Своїми діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 16 грудня 2024 року близько 16 год. 27 хв. в м. Охтирка по вул. Широка, 6, керуючи автомобілем «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме не надав в русі ОСОБА_2 , яка рухалася на електросамокаті по головній дорозі, після чого залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10, п. 16.11 ПДР України. Своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Кудін О.М. подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2025 року та закрити провадження у справі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять належних доказів підтверджень отримання транспортними засобами ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 механічних пошкоджень.

Зокрема, на долученому відеозаписі чітко вбачається, як після зіткнення транспортних засобів, потерпіла ОСОБА_2 пішла з місця дорожньо-транспортної пригоди з електросамокатом, в якому кермо знаходилося в справному положенні.

Також апелянт зауважує про те, що протокол про адміністративне правопорушення містить помилку в зазначенні прізвища потерпілої, та вказаний процесуальний документ був дописаний після підписання його особою, відносно якої він був складений.

Окрім цього, захисник Кудін О.М. просить звернути увагу, що суд першої інстанції діяв не об`єктивно та упереджено, оскільки відхилив заявлені клопотання сторони захисту.

Так, 04 лютого 2025 року суд безпідставно відмовив у допиті свідків, які були викликані для надання пояснень.

Також стороні захисту було безпідставно відмовлено в проведенні судової автотехнічної експертизи, що суперечить принципам справедливого судового процесу та засадам можливості особі довести свою невинність, право особи на захист від обвинувачення.

У частині недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апелянт зазначає про те, що потерпіла ОСОБА_2 також порушила вимоги ПДР України, оскільки рухаючись без посвідчення водія на дорозі, не маючи світловідбиваючого жилета та фар освітлення, знаходячись на головній дорозі мала технічну можливість зупинитися та уникнути зіткнення, про те вказаного не зробила та продовжила рух. Таким чином, ОСОБА_2 порушила п. 12.3 ПДР України.

Окрім цього, при призначенні покарання, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, працює на службі таксі, що є єдиним способом для заробітку на життя та утримання трьох неповнолітніх дітей. Стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є занадто суворим покарання та ставить особу в занадто скрутне майнове становище при реальній можливості застосувати більш м`яке.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 із захисником Кудіним О.М., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, потерпілу ОСОБА_2 та її представника адвоката Абрамовича О.В., які заперечували про задоволення апеляційної скарги, вважали постанову судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи про адміністративні правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Як убачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема, на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 656000 від 17 грудня 2024 року, складений за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП;

- письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , відповідно яких, 16 грудня 2024 року близько 16 год. 23 хв. вона їхала зі сторони вул. Широкої в м. Охтирка, на велосипеді із світловідбивачем на передньому колесі та катафотом. На перехрестя з другорядної дороги виїжджав автомобіль сірого кольору з державними номерами НОМЕР_1 , який не зупинися та здійснив наїзд на неї, в результаті чого вона впала з електровелописеда. Водій автомобіля вийшов з автомобіля, запитав чи потребує вона допомога, підняв її велосипед, після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди;

- схему наслідків дорожньо-транспортної пригоди від 16 грудня 2024 року;

- фотозображення автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому наявні механічні пошкодження;

- відеозапис із камери спостереження, яким зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП;

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 656039 від 17 грудня 2024 року, складений за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Вказані докази суд першої інстанції вірно визнав належними та допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, з цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 16.11 РДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Окрім цього, згідно п.2.10 а ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

На переконання суду апеляційної інстанції, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, що перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила пошкодження транспортних засобів, а саме з них вбачається, що останній, керуючи транспортним засобом «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Охтирка, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, на якому водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, не надав дорогу електросамокату, під керуванням потерпілій ОСОБА_2 , яка наближалась до перехрестя по головній дорозі, та скоїв з нею зіткнення.

Доводи апелянта про те, що відповідальною за вчинення дорожньо-транспортної пригоди є саме потерпіла ОСОБА_2 , яка порушила п. 12.3 ПДР України, не є обґрунтованими та спростовуються зокрема самим фактом зіткнення транспортних засобів в момент виконання водієм ОСОБА_1 маневру виїзду на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги, в той час як елекстросамокат під керуванням іншого учасника події рухався по головній дорозі.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що водій ОСОБА_1 , під`їхавши до перехрестя по другорядній дорозі, перед здійсненням маневру повороту ліворуч на вул. Широку, бачив електросамокат під керуванням ОСОБА_2 , яка наближалася до того самого перехрестя по головній дорозі, що стороною захисту визнається. Відтак водій ОСОБА_1 повинен був оцінити ситуацію, зокрема швидкість, смугу руху, по якій він рухався, і діяти таким чином, аби не створювати перешкод у русі, та не мав перешкод технічного характеру для виконання цього обов`язку.

Доводи апеляційної скарги про те, що настання події дорожньо-транспортної пригоди перебуває у причинному зв`язку із порушенням вимог ПДР ОСОБА_2 , яка керувала електросамокатом без встановлених світловідбивачів, є не обґрунтованими, оскільки остання не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності у даному провадженні. Оцінка її дій виходить за межі судового розгляду та не має істотного значення для кваліфікації дій самого ОСОБА_1 у контексті вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП.

Посилання апелянта на безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової автотехнічної експертиз, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки, з огляду на вищенаведене, з`ясування обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не потребує спеціальних знань, а матеріали справи містять достатні відомості щодо фактичних обставин, які входять до предмету доказування.

Так, у матеріалах справи наявний відеозапис з камер спостереження, з якого вбачається, як водій автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті нерівнозначних доріг по другорядній дорозі, не надав дорогу електросамокату, що рухався по головній дорозі. Вказаний відеозапис є об`єктивним доказом, який містить відомості про подію ДТП, що не залежать від суб`єктивних факторів та є достатнім для встановлення всіх її фактичних обставин.

Щодо доводів апелянта про відсутність в матеріалах справах підтверджень про отримання транспортними засобами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди механічних пошкоджень, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими.

Так, із долученого фотознімка із зображенням автомобіля ««Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1 вбачається наявність пошкоджень передньої лівої частини транспортного засобу, куди відбувався удар під час зіткнення із електросамокатом потерпілої. Виявлені пошкодження автомобіля відповідають механізму зіткнення транспортних засобів, яке зафіксовано на камеру спостереження.

Таким чином, наявні у справі та досліджені судом докази: пояснення потерпілої, протоколи про адміністративні правопорушення, схема місця дорожньо-транспортної пригоди, доводять, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України та внаслідок цього порушення допустив зіткнення із електромасокатом потерпілої ОСОБА_2 , пошкодивши його та власний автомобіль, тобто у його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення також доводи апелянта, про те, що в протоколі не вірно зазначено прізвище потерпілої, оскільки ці порушення є технічною помилкою і не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Посилання сторони захисту на наявність факту допису працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення, після його підписання особою відносно якої він був складений, приймається до уваги, при цьому зазначені відомості, дописані інспектором поліції, не впливають на правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 , оскільки в графі «до протоколу додаються:» додатково зазначено лише про схему ДТП та диску, які наявні в матеріалах справи. Зазначене, нівелює доводи захисника Кудіна О.М. про визнання даного доказу неналежним.

Твердження апеляційної скарги щодо не проведення суддею суду першої інстанції допиту свідків є безпідставними, оскільки жодних обов`язкових вимог про виклик та допит свідків по справі у суді, положення КУпАП не містять. Виклик свідків є правом, а не обов`язком суду та здійснюється лише на розсуд суду при необхідності встановлення додаткових обставин справи.

До того ж апеляційний суд звертає увагу на те, що заявлені захисником ОСОБА_3 свідки не були безпосередніми очевидцями події та не зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення.

Окрім цього, апеляційний суд наголошує про те, що пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Таким чином, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст.ст. 33-36 КУпАП.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Посилання захисника, що ОСОБА_1 є правосвідомою, законослухняною особою, ніколи не притягався до адміністративної відповідальності не є безумовними підставами для зміни постанови в частині накладення стягнення. Зважаючи також на те, що останній офіційно працює охоронцем, а тому виконання його службових обов`язків не пов`язано із керуванням транспортними засобами.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, у відповідності до ст. 252 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції статей та з урахуванням, відповідно до ст. 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Кудіна О.М. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.