Справа № 347/563/25
Провадження № 33/4808/438/25
Категорія ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю потерпілої ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його захисника адвоката Данилюка Н.І. на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (три сорок) грн, стягнуто 605 (шістсот п`ять) гривень, 60 коп. судового збору,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 18.03.2025 року близько 13:32 год. в АДРЕСА_1 , за місцем проживання гр. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство фізичного характеру, а саме наніс удар в ділянку обличчя ОСОБА_1 .

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 та його захисник адвокат Данилюк Н.І. подали апеляційну скаргу, в якій просять постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі закрити.

Вважають постанову суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не встановив та не перевірив усі обставини справ та обмежився тільки тими матеріалами, які надали працівники поліції.

Стверджують, що обставини зазначені в протоколі та в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення фізичного насильства щодо потерпілої. Даний факт підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

Зазначає, що він є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання. Інвалідність встановлено з 27.03.2025 року, тобто на момент винесення судом постанови про вчинення ним адміністративного правопорушення, ОСОБА_2 належав до категорії осіб, що звільнені від сплати судового збору, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно стягнення із нього судового збору є неправомірним.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисник адвокат Данилюк Н.І. не з`явилися, однак подали заяву, яка зареєстрована в Івано-Франківському апеляційному суду 16.06.2025 року, в якій просили проводити розгляд справи без їхньої участі.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити без змін постанову Косівського районного суду від 12.04.2025 року щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Стверджувала, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв стосовно неї домашнє насильство, чим порушував її законні права та інтереси. Так, 18.03.2025 року в той час коли вона перебувала за місце свого проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство, а саме вдарив кулаком правої руки в обличчя, чим заподіяв їй фізичний біль. Після того, як вона зателефонувала до поліції, то він забрав в неї телефон та видалив всі відеозаписи, які підтверджували його неправомірну поведінку та хотів залишити місце події. Зазначає, що до медичного закладу щодо надання медичної допомоги вона не зверталась і в неї відсутні медичні документи, які підтверджують наявність в неї тілесних ушкоджень, які були їй заподіяні внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 . Разом з тим, вона мала тілесні ушкодження у вигляді синяка, який бачили свідків за місцем проживання та на роботі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та заслухавши доводи потерпілої в судовому засіданні апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне постанову судді скасувати з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.03.2025 року вбачається, що 18.03.2025 року близько 13 год. 32 хв. в АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство фізичного характеру, а саме наніс уждар рукою в ліву ділянку обличчя ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено, що потерпілою від вказаного правопорушення є ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Косівському районному суді.

Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 було ознайомлено, про що свідчить підпис останнього.

Протокол складено ст.. ДОП Косівського РВП ГУНП старшим лейтенантом поліції Якібчуком Р.В. та підписаний ним.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за домашнє насильство настає за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 звинувачується в тому, що вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме: наніс удар рукою в ділянку обличчя, чим міг завдати шкоди її фізичному здоров`ю, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені наслідки, які настали внаслідок застосування домашнього насильства фізичного характеру з боку ОСОБА_2 , що є обов`язковою обставиною, яка підлягає зазначенню та доведенню під час розгляду провадження. Вищевказаний недолік протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про формальне ставлення до повідомлення потерпілої про вчинення правопорушення та відсутність належного ефективного розслідування з боку компетентних органів.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає тільки у випадку, якщо за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство, є формою домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Разом з тим, встановлення обставин, які зазначені у вищевказаному законі повинно бути здійснено у встановленому законом порядку та узгоджуватись із правовою кваліфікацією відповідного правопорушення.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство фізичного характеру, а саме наніс удар в ділянку обличчя ОСОБА_1 .

Встановлення вищевказаних обставин судом першої інстанції свідчить про вчинення ОСОБА_2 дій, які містять склад кримінального правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.126 КК України.

Зокрема, вищевказаним кримінальним законом передбачено кримінальну відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд вважає, що встановлення фактичних обставин, які свідчать про наявність певного складу кримінального правопорушення можливо судом тільки в межах відповідного кримінального провадження за яким особа звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, встановлені судом фактичні обставини вчиненого правопорушення явно не відповідають правовій кваліфікації, яку зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та з якою погодився суд першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не доводить винуватість ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які доводять застосування до потерпілої ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру, яке завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його захисника адвоката Данилюка Н.І. задовольнити.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв