Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1407/24 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Номер провадження №33/4805/308/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , Купця Бориса Леонідовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Купця Бориса Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 04.03.2024 о 12 год 45 хв, на вул. Центральна, 1 в с. Олександрівка Звягельського району Житомирської області керував автомобілем ВАЗ-2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення координації рухів, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість), від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я «КНП Звягельська багатопрофільна лікарня» відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Купець Б.Л., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях його підзахисного, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Зазначив, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд не на стан наркотичного сп`яніння, як зазначено в протоколі, а на предмет перебування під дією речовин, що впливають на швидкість реакції та увагу. Саме від такого огляду він відмовився. Таким чином, протокол мав бути складений за відмову від проходження огляду щодо вживання препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не за відмову від огляду на стан наркотичного сп`яніння, як було інкриміновано ОСОБА_1 , оскільки пропозиції пройти саме такий огляд йому не надходило. Також зазначив, що ознаки наркотичного сп`яніння, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення та в направленні, не підтверджені доказами та не відповідають ознакам, вказаним в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Звертає увагу, що перевірка щодо того, чи реагують зіниці очей ОСОБА_1 ніким не проводилась. Вказав, що ОСОБА_1 повідомляв суд про наявний конфлікт між ним та поліцейським, суд викликав останнього для допиту в якості свідка, проте така процесуальна дія не реалізована. Крім того, захисник зауважив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, виконує свій обов`язок по захисту Батьківщини, а тому не заслуговує на те, щоб його притягували до адміністративної відповідальності за дії, які не вчиняв. Окремо звернув увагу, що резолютивна частина постанови містить вказівку щодо стягнення подвійного розміру штрафу у разі пропуску строку його сплати, що на думку захисника є неконституційним. В апеляційній скарзі захисник послався на рішення ЄСПЛ.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у медичному закладі.

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

При цьому, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п.12 Розділу ІІ).

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ААД № 662925 від 04.03.2024, вбачається, що ОСОБА_1 04.03.2024 о 12 год 45 хв, на вул. Центральна, 1 в с. Олександрівка Звягельського району Житомирської області керував автомобілем ВАЗ-2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення координації рухів, звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість), від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я «КНП Звягельська багатопрофільна лікарня» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 662925 від 04.03.2024 (а.с.2); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.5); направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.03.2024 (а.с.3); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ББА №316809 від 04.03.2024, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.6); відеозаписом з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського (а.с.6).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Матеріалами справи беззаперечно підтверджено, що ОСОБА_1 на вимогу уповноваженої особи відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відмовився пройти огляд саме на визначення наявності речовин, що впливають на увагу та швидкість реакції, спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення. Згідно змісту протоколу, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що особисто підтвердив своїм підписом. При цьому будь-яких заперечень не виказував, про намір пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не заявляв. Той факт, що поліцейський сформулював пропозицію огляду як визначення наявності речовин, що впливають на увагу та швидкість реакції, не спростовує факту відмови від огляду на стан сп`яніння і не звільняє ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Слід також зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції. Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності фактологічного підтвердження зазначених у протоколі ознак наркотичного сп`яніння не є слушними.

Посилання захисника на невідповідність ознак, зазначених у направленні до закладу охорони здоров`я, положенням Інструкції не мають процесуального значення, оскільки ОСОБА_1 беззаперечно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Порушень, які б могли бути підставою для визнання недійсним огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції не допущено. Протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395. Зазначене у протоколі формулювання змісту правопорушення відповідає вимогам диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП. Дії ОСОБА_1 , які виразились у порушенні вимог п.2.5 ПДР України, правильно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання на неправомірні дії поліцейських та їх упереджене ставлення до водія не підтверджені належними та допустимим доказами. Жодних доказів, що дії поліцейських були предметом оскарження до компетентних органів, ОСОБА_1 та його захисник суду не надали.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, не впливають на правильність постанови суду першої інстанції та не можуть бути підставою для звільнення останнього від адміністративної відповідальності. Санкція статті 130 ч.1 КУпАП є безальтернативною, передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та закон в даному випадку не передбачає процесуальної можливості призначити будь-яке інше адміністративне стягнення в залежності від особи порушника.

Посилання захисника Купця Б.Л. на незаконне застосування судом першої інстанції приписів ст.308 КУпАП є необґрунтованими, оскільки посиланням на ст.307-308 КУпАП суд трактував ОСОБА_1 наслідки несплати штрафу у строк, передбачений цими статтями.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Судові рішення, на які у апеляційній скарзі посилається захисник преюдиційного значення для вирішення даної справи, з огляду на встановлені у ній обставини, не має.

Суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

При розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Купця Бориса Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич