Провадження № 3/761/3597/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Хадніа О.П., за участю: прокурора Польщенко Ю., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в м. Києві, відносно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, громадянина України, працюючого на посаді виконуючого обов`язків директора КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення міста Києва від наслідків Чорнобильської катастрофи» , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва НАЗК було надіслано протокол, складений щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до вказаного протоколу - ОСОБА_1 обіймаючи посаду директора КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення міста Києва від наслідків Чорнобильської катастрофи» (далі - підприємство), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб?єктом відповідальності, на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» під час виконання своїх службових повноважень не вжив заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів та 01.07.2024 в умовах реального конфлікту інтересів, прийняв рішення щодо надання собі дозволу приступити до виконання функціональних обов?язків за внутрішнім сумісництвом додатково на 0,25 ставки лікаря хірурга за рахунок вакантної ставки та вчинив дії шляхом особистого підписання наказу від 01.07.2024 №139, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Наказом Департаменту охорони здоров?я КМДА № 902/к від 27.07.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду директора підприємства.

Наказом Департаменту охорони здоров?я КМДА № 854/к від 25.07.2024 ОСОБА_1 звільнено з посади директора підприємства.

Наказами Департаменту охорони здоров?я КМДА № 887/к від 01.08.2024, № 998/к від 01.10.2024, № 1088/к від 29.11.2024 та № 73/к від 27.02.2025 виконання обов?язків директора підприємства покладено на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, та зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, надав письмові заперечення.

Прокурор Польщенко Ю. в судовому засіданні вказала, що протокол про адміністративне правопорушення складений згідно з вимогами чинного законодавства, підтримала обставини викладені в протоколі, просила визнати винним та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, висновок прокурора, вивчивши письмові матеріали справи, додатково долучені в судовому засіданні документи, судом встановлене таке.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 2 ст.172-7 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів: вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в активних діях особи, яка знала про наявність приватного інтересу, який впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення нею дій при здійсненні представницьких повноважень, тому зобов`язана була повідомити про це, однак не зробила цього.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені в пунктах 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, у листі від 22.05.2017 №223-943/0/4-17 Судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ з зазначила, що для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджено доказами та відповідно відображено в постанові суду.

При цьому, в ході судового розгляду, з досліджених наведених доказів, судом не встановлено об`єктивних та допустимих даних, які б могли свідчити про існування у ОСОБА_1 приватного інтересу та суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що вплинула на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання повноважень.

Відповідно до пункту 2.7.2. МЕТОДИЧНИХ РЕКОМЕНДАЦІЙ ЩОДО застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції від 12.01.2024 №2 (із змінами від 03.02.2025) зазначено випадки відсутності конфлікту інтересів, а саме: зокрема Керівник приймає рішення на підставі законодавчих актів, у яких визначені фіксовані розміри виплат.

Конфлікт інтересів під час прийняття керівником рішення про встановлення того чи іншого виду виплати буде відсутній, якщо він зобов?язаний встановити конкретний розмір виплати, і законодавство не дає змоги йому зробити вибір щонайменше із двох чи більше можливих варіантів розмірів виплати (відсутність дискреції).

За вказаних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 жодним чином не лише не оцінював власну роботу на посаді лікаря-хірурга, а й не мав дискреційних повноважень при визначені розміру окладу, який мав би бути сплачено саме йому як лікарю, у вказаних правовідносинах не діяв на власний розсуд, таким чином в ході підписання ОСОБА_1 01.07.2024 № 139 реальний конфлікт інтересів був відсутнім, не убачається, що існували суперечності інтересів, які б реально вплинули на об`єктивність або неупередженість рішення.

Так, ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» зазначає, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставини, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

ОСОБА_1 довів в судовому засіданні про відсутність у нього конфлікту інтересів, в тому числі приватного, що діяв відповідно до вимог в тому числі Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», та він не володів при прийняті від 01.07.2025 №139 жодними дискреційними повноваженнями.

Відповідно до ст.9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу адміністративного правопорушення, виключає адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ані у протоколі про адміністративне правопорушення, ані прокурором в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 36, ч.2 ст. 172-7, ч.2 ст.172-7, 245-247, 251, 256, 278, 283, 284 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.П. Хардіна