Провадження № 3/643/130/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (за даними протоколу про адміністративне правопорушення місце проживання: АДРЕСА_2 )

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

1. Опис обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 178454 від 20.11.2024, 20.11.2024 о 22-45 год. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Тракторобудівників, буд. 128 в м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовилась.

2. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначене в протоколі

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, як порушення вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху (ПДР) та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

3. Позиція учасників справи

ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Морозов В.Ю. у судовому засіданні просили закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Надали письмові пояснення, в яких посилались на відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування зазначили, що працівники поліції всупереч вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП не доставили ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, в матеріалах справи не містяться відеодокази ознак алкогольного сп`яніння, які надали б можливість зробити висновок про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Працівники поліції здійснювали щодо ОСОБА_1 психологічний тиск, внаслідок якого її було дискредитовано та складено адміністративний протокол серії ЕПР1 № 178454. Такі дії поліцейських можливо розцінювати як введення її в оману задля виконання статистичних показників своєї праці. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься відомостей про те, чи притягувалася ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення. Зазначена обставина має значення для вирішення питання щодо належної правової кваліфікації вчиненого правопорушення, зокрема наявності або відсутності повторності вчинення правопорушення. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення. Як вбачається з матеріалів справи, жодної інформації стосовно повторності вчинення правопорушення суду не було надано. В матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер працівників поліції щодо події, яка сталася. Поліцейські під час складання протоколу не роз`яснювали ОСОБА_1 її права та порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Працівники поліції не роз`яснювали їй, як проводиться процедура огляду, чим викликали її до них недовіру. Вони повинні були пояснити їй, що в лікарні проводиться взяття на аналіз біологічних середовищ з метою остаточного з`ясування наявності стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Працівники поліції не вилучали у ОСОБА_1 посвідчення водія та не надавали тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Крім того, працівники поліції не відсторонювали її від керування транспортним засобом.

Також ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, оскільки безпосередньо перед цими подіями викликала наряд поліції через те, що її знайомий погрожував їй пістолетом. Працівники поліції прибули за її викликом, проте вказаного знайомого не затримали. ОСОБА_1 просила працівників поліції відвезти її додому, оскільки побоювалась, що якщо залишиться на місці події, то вказаний знайомий після від`їзду наряду поліції використає пістолет на завдасть шкоди її життю або здоров`ю. Проте працівники поліції відмовились відвезти її додому. Ураховуючи наведе, ОСОБА_1 з метою збереження свого життя та здоров`я самостійно поїхала з місця пригоди на автомобілі та майже одразу була зупинена іншим нарядом поліції, який в подальшому склав відносно неї протокол про адміністративне правопорушення. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 сіла за кермо автомобіля та почала на ньому рух в стані крайньої необхідності з метою залишити місце, де їй погрожували пістолетом та де залишилась особа, яка вчинила вказані дії.

4. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

В ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020).

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Зміст стандарту доказування «поза розумним сумнівом» розкритий у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі № 693/1546/14-к, згідно яких такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 (Порядок). Згідно вказаних положень законодавства, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п. 22 розділу ІІІ Інструкції).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 826/13000/18 зазначено, що засаднича вимога правовладдя полягає в тому, що повноваження органів публічної влади має бути визначено приписами права. Позаяк законність висунуто щодо дій посадовців публічної влади, вона так само вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії та в наступному діяли в межах повноважень, наданих їм, і як наслідок - дотримувалися процесових і матеріальних приписів права (пункт 45 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року)). Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

5. Позиція суду

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суду надані такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 178454 від 20.11.2024, згідно з яким ОСОБА_1 вчинила правопорушення за вказаних вище обставин;

- рапорт співробітника поліції, згідно з яким ОСОБА_1 вчинила правопорушення за вказаних вище обставин;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції від 20.11.2024, в якому відсутні підпис ОСОБА_1 або дані про проходження нею огляду;

- СД-диски з відеозаписами

Оцінюючи вказані докази, суд вважає обґрунтованими доводи захисника щодо порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння з огляду на таке.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Пунктами 6 та 7 розділу 1 Загальні положення вказаної вище Інструкції також передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічні норми передбачені вказаним вище Порядком, згідно з яким водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що процедура огляду водія на стан алкогольного сп`яніння складається з певної, чітко визначеної послідовності дій та фактично відбувається в два етапи. Перший етап, який є обов`язковим вимога (пропозиція) пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». У випадку, якщо водій відмовився від такого огляду або висловив незгоду з його результатами, у працівників поліції виникає обов`язок перейти до другого етапу огляду - запропонувати водію пройти огляд в закладі охорони здоров`я. І лише у випадку відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я виникає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. При цьому процедура проходження огляду на стан сп`яніння повинна або бути зафіксована на відеозапису, або проводитись у присутності двох свідків.

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що згідно з відеозаписом працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 жодного разу не пропонували їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не роз`яснювали їй право на проходження вказаного огляду. Згідно з відеозаписом працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», від чого ОСОБА_1 відмовилась. Безпосередньо перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції ще раз роз`яснив ОСОБА_1 право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або відмовитись від проходження огляду. Про право пройти вказаний огляд в закладі охорони здоров`я працівники поліції ОСОБА_1 не повідомляли, пройти вказаний огляд не пропонували (СД-диск з написом «12169. 20», час запису з 22:56 год. до 23:01 год.).

Суд під час розгляду вказаної категорії справ послідовно дотримується позиції, згідно з якою не будь-яке формальне недотримання вимог закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення законодавства істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час судового провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17, постанови Верховного Суду від 01.12.2020 у справі № 318/292/18, від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к, від 04.10.2022 у справі № 295/3910/18).

Повертаючись до обставин даної справи, суд приходить до висновку, що порушення правової процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, яке виразилось у нероз`ясненні їй права пройти огляд на вказаний стан в закладі охорони здоров`я та у невиконанні працівниками поліції обов`язку запропонувати пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, має настільки істотний характер, що перешкодило забезпеченню та реалізації права ОСОБА_1 пройти вказаний огляд у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що працівниками поліції не доведено поза розумним сумнівом факт висловлення ними ОСОБА_1 вимоги (пропозиції) пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та, відповідно, не доведено факт відмови ОСОБА_1 від проходження вказаного огляду.

Наведене свідчить про порушення працівниками поліції процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки згідно з вказаними вище нормами КУпАП, Інструкції та Порядку відмова від вимоги (пропозиції) пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. І лише у випадку, якщо водій після цього відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, виникають законні підстави для притягнення водія до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Порушення порядку огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння згідно з імперативними положеннями ч. 4 ст. 266 КУпАП має наслідком недійсність такого огляду.

Ураховуючи наведене, суд закриває провадження в справ про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а саме у зв`язку із порушенням порядку огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Дані протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, згідно з якими ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, суд не приймає до уваги та відхиляє, оскільки вказані дані спростовуються об`єктивними даними відеозапису, на якому зафіксована процедура проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. При цьому суд звертає увагу, що на відеозапису в повному обсязі зафіксований процес спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 з приводу проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння починаючи від першої пропозиції пройти огляд на місці зупинки і до відходу працівника поліції для складання матеріалів.

Ураховуючи наведене вище, суд надає перевагу об`єктивним даним відеозапису, а не письмовим доказам, які сформовані працівниками поліції.

Оцінюючи інші доводи та аргументи сторони захисту, суд керується вказаними вище рішеннями Європейського суду з прав людини, згідно з якими хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Ураховуючи підстави, з яких суд закриває провадження в справі, суд не вбачає необхідності надавати мотивовану оцінку іншим доводам сторони захисту, які суд вважає необґрунтованими. Також суд зауважує, що в ході розгляду справи та дослідження відеозаписів судом не встановлено фактів здійснення працівниками поліції будь-якого психологічного тиску на ОСОБА_1 . Так, згідно з відеозаписами працівники поліції в ході спілкування з ОСОБА_1 не висловлювали будь-яких погроз на її адресу, поводились коректно та ввічливо.

Суд під час дослідження відеозаписів також встановив, що ОСОБА_1 дійсно викликала наряд поліції та в якості підстав для такого виклику зазначила, що її знайомий погрожував їй пістолетом. В ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 дійсно просила працівників поліції відвезти її додому, побоюючись залишатись поблизу будинку, в якому за її доводами залишалась особа, яка погрожувала їй пістолетом, проте отримала в цьому відмову. В подальшому ОСОБА_1 сіла в автомобіль, від`їхала від місця події та була зупинена нарядом поліції, який склав відносно неї протокол про адміністративне правопорушення. Вказані дії працівників поліції суд не може визнати такими, що містять ознаки провокації та неналежного виконання своїх посадових обов`язків, на що посилалась сторона захисту. Одночасно суд роз`яснює ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права оскаржити дії працівників поліції в установленому законом порядку, якщо вважає, що вказаними діями були порушені її права, свободи та законні інтереси.

Керуючись ст. 130, 247, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов