Справа № 466/3362/25 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О. І.
Провадження № 33/811/852/25 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі захисника Фартушка Т.Б., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу захисника Фартушка Т.Б. на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 15 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.05.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривні.

Згідно постанови суду 03 квітня 2025 року о 03:31 год. у м.Львові по вул.Степового, 6 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю, порушення мови), від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager, а також в медичному закладі відмовився.

Захисник Фартушок Т.Б. в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції розгляд справи відбувся неповно та необ`єктивно, вважає постанову суду незаконною та необґрунтовано, при цьому зазначає, що доказами наявними в матеріалах справи не доведено того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, висновки суду першої інстанції з цього приводу ґрунтуються лише на припущеннях, відеозаписами стверджується, що ОСОБА_1 та інші особи, що були на місці події заперечувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і останній перебував на задньому сидінні транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , який також був на місці події. Таким чином захисник вважає, що працівники поліції не здобули та суду не надали докази факту керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом.

Розглянувши матеріали справи № 466/3362/25, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, визначальними для кваліфікації діяння за ст.130 КУпАП, є не тільки факт відмови від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння чи перебування у такому стані, а й встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №111026 від 03.04.2025 року, 03 квітня 2025 року о 03:31 год. у м.Львові по вул.Степового, 6 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю, порушення мови), від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager, а також в медичному закладі відмовився.

До вищевказаного протоколу працівниками поліції доданий відеозапис події.

З дослідженого відеозапису встановлено та чітко вбачається, що, незважаючи на перебування на задньому сидінні автомобіля трьох осіб, працівники поліції запропонували саме ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, або проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду. Від проходження такого огляду останній відмовився.

В апеляційній скарзі захисник Фартушок Т.Б. та в поясненнях від 03.04.2025 року ОСОБА_1 (а.с.6) заперечують факт керування транспортним засобом за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки транспортний засіб на момент прибуття працівників поліції був припаркований з виключеним двигуном та ОСОБА_1 не вчиняв дії з керування транспортним засобом.

Разом з тим, судом першої інстанції всупереч вимог ст.252 КУпАП не досліджено всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно абз.17 п.1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Поряд з цим, відеозаписи містять відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу і ними не зафіксовано моменту зупинки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , а тільки вбачається, що коли працівники поліції підійшли до «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , такий знаходився на обочині у нерухомому стані з вимкненим двигуном, то на задньому сидінні автомобіля перебували троє осіб. Тобто на долучених відеозаписах не зафіксовано ні факту керування ОСОБА_1 чи іншою особою транспортним засобом, ні факт його зупинення.

Таким чином, ураховуючи, що транспортний засіб «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у нерухомому стані, ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка керувала ним, адже він не виконував жодних функцій водія на час пропозиції працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Відтак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення АБА №111026 від 03.04.2025 року. Більше того, особи, які перебували з ОСОБА_1 заперечували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та особа на ім`я ОСОБА_2 зазначив працівникам поліції, що він керував транспортним засобом задовго до прибуття працівників поліції до припаркованого автомобіля.

Отже, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння або відмова від проходження такого огляду особою, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відтак, враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, при винесенні постанови, суд першої інстанції не надав оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

З огляду на те, що в матеріалах справи не міститься жодного належного й допустимого доказу на підтвердження, поза розумним сумнівом, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, всі сумніви щодо доведеності вини останнього тлумачаться на його користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Фартушка Т.Б. задоволити.

Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 15 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі №466/3362/25 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.