Провадження № 3/127/2652/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іванченко Я.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2025 о 22 год 37 хв в м. Вінниці по вул. Замостянська, 51, ОСОБА_1 керував електросамокатом «Vevi» без н/з в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер», результат 0,44 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засіданні ОСОБА_1 не з`явився був повідомлений неодноразово завчасно та належним чином про дату та час судового засідання, крім того, участь у справі приймав в попередніх судових засіданнях захисник Мазур О.В., який надав пояснення та заперечення, тому судом було прийнято рішення про продовження розгляду справи, зважаючи на неодноразові неявки та відкладення судових засідань зі сторони захисту, що свідчить про умисне затягування розгляду справи. Крім того, на адресу суду 23.06.2025 о 15:27 год., тобто вже після розгляду даної справи, надійшло клопотання від адвоката Мазура О.В. про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості в іншому судовому засіданні в іншому суді, оскільки розгляд даної справи вчасно не був розпочатий, однак будь яких доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні суду надано не було.

Захисник Мазур О.В. надав суду заяву в якій просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не має статусу водія, тому не може бути притягнутим за порушення п. 2.9 (а) ПДР. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, чи являється електросамокат на який посилається працівник поліції у протоколі транспортним засобом, яким заборонено керувати в стані алкогольного сп`яніння. Також, надані працівниками поліції матеріали не містять доказів факту керування ОСОБА_1 електросамокатом. Крім того, адвокат повідомляв, що у разі якщо суд дійде до висновку, що ОСОБА_1 винен у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до нього мають бути застосовані заходи впливу визначені ст. 24-1 КУпАП, оскільки на момент подій він був неповнолітнім.

Також, судом було допитано в якості свідка працівника поліції ОСОБА_2 , який повідомив, що ним було помічено рух трьох осіб на самокатах, один з яких впав, тому він звернув на них увагу. Далі, рухаючи на службовому автомобілі, він разом з колегою під`їхали до даних осіб, почали з ними спілкуватися, у двох з них були явні ознаки алкогольного сп`яніння, а третій ОСОБА_1 , був самий тверезий. Дані особи повідомляли, що вживали пиво, їм було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння, нащо вони погодились та в подальшому, було встановлено після огляду, що вони всі перебувають в стані алкогольного сп`яніння та складено протоколи.

Дослідивши матеріали справи, заяву захисника, пояснення надані свідком, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до Розділу І п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно з п. 9 наказу МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , 18.04.2025 о 22 год 37 хв в м. Вінниці по вул. Замостянська, 51, керував транспортним засобом електросамокатом «Vevi» в стані алкогольного сп`яніння.

Судом було ретельно досліджено відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції, при відкриті яких одразу зображено три особи на самокатах, один з яких ОСОБА_1 . В ході спілкування з вказаними особами працівник поліції запитує в одного з них, що трапилось на перехресті, він відповідає, що не впорався трішки з керуванням та на запитання чи вживав щось, відповідає що ні, однак зазначає, що випив бокал пива. В цей час ОСОБА_1 забирає свою ногу з самоката, ставить його на підніжку та залишається стояти поруч із ним. Далі працівники поліції звертаються до всіх учасників та запитують чи вживали вони, нащо однозначної відповіді не було. Після чого, працівники поліції здійснюють перевірку документів у всіх трьох осіб. Один з учасників повідомляє, що вони сиділи всі разом випивали пиво. В подальшому, учасники подій заперечують, що керували самокатами та зазначають, що працівники поліції до них просто під`їхали. Працівники поліції повідомляють усім трьом, що у них наявні ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують пройти огляд на місці зупинки, а також, роз`яснюють право пройти огляд у лікаря або відмовитись від проходження огляду та повідомляють про наслідки прийнятих рішень. Далі на відео відображено, як працівник поліції спілкується по мобільному телефону з батьком ОСОБА_1 , після чого, пояснює всім учасникам, що водій самоката є учасником дорожнього руху та несе відповідальність, як водій транспортного засобу, нащо вони зазначають, що їм не було про це відомо та просять винести стосовно них попередження та відпустити. Далі учасники намагаються домовитися з працівниками поліції на місці зупинки, щоб не було складено протоколи. В подальшому, двоє з учасників пройшли огляд, який виявився позитивним, після чого, ОСОБА_1 , також, проходив огляд за допомогою приладу «Драгер», результат огляду 0,44 ‰. Далі відбувається оформлення матеріалів, в ході яких ОСОБА_1 повідомляє, що визнає свою провину.

Також, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні надавав відео з камер відеоспостереження на яких зафіксовано рух трьох осіб на самокатах, один з яких на перехресті впав, після чого піднявся та вони всі разом поїхали далі.

Надані відеозаписи доповнюють один одного та співпадають з зафіксованими на них поясненнями учасників подій.

Зазначені відеозаписи є повними, на них відображено всі події від зупинки транспортного засобу до складання протоколу про адміністративне правопорушення, зафіксовано всі обставини, що мають значення для розгляду справи, отже, вони є належними доказами.

Огляд ОСОБА_1 проводився на місці зупинки транспортного засобу, за допомого приладу «Драгер», згідно якого встановлено стан сп`яніння, а саме 0,44 ‰.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів.

Порушень при складанні адміністративного протоколу працівниками поліції при судовому розгляді не встановлено, адміністративний протокол відповідає вимогам, встановленим законом.

Щодо тверджень захисника про відсутність доказів того, що електросамокат вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення є транспортним засобом, яким заборонено керувати в стані алкогольного сп`яніння, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» електричний колісний транспортний засіб це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

При цьому, положеннями ст. 130 КУпАП не передбачено розділ транспортних засобів на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.

Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Отже, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме: 1) легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину; 2) низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом б) ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Верховний Суд в постанові від 15 березня 2023 року в справі №127/5920/22 виснував, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував, як учасник дорожнього руху, офіційно визнається транспортним засобом, за керування яким у стані алкогольного сп`яніння та за відмову від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст. 130 КУпАП.

Також, захисник у своїх запереченнях зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 електросамокатом, однак дані обставини не відповідають дійсності, оскільки з досліджених судом відеозаписів встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, на наданих відеозаписах ОСОБА_1 не заперечує, що він керував самокатом, як і не оспорює вживання алкогольних та результат проведеного огляду.

Дані обставини, також, підтвердив допитаний в ході розгляду справи працівник поліції, який безпосередньо оформлював протокол.

Крім того, ОСОБА_1 мав можливість самостійно пройти огляд та надати суду відповідні документи, але цього зроблено не було, що свідчить про відсутність у нього заперечень щодо результату огляду.

Тому, зважаючи на викладені обставини, в діях ОСОБА_1 наявні всі елементи адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України, огляд було проведено працівниками поліції відповідно до встановленого порядку, а заперечення захисника є надуманими, не відповідають обставинам справи, які були встановлені судом в ході розгляду та є лише намаганням поліпшити становище особи, з метою уникнення від відповідальності за вчинене діяння.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Суд, звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним, як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень правопорушником.

Що стосується доцільності застосування до особи заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Положеннями ст. 13 КУпАП визначено, що до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу. У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-2, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

На момент вчинення вищезазначеного адміністративного правопорушення ОСОБА_1 досяг 17-ти річного віку та може бути суб`єктом даного правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та приходить до переконання, що з метою попередження вчинення ним аналогічних правопорушень у майбутньому до нього слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до довідки, яка долучена до матеріалів справи ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, що вказує на те, що права керування транспортними засобами він не має взагалі.

Згідно положень ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 20 Порядком видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340, позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної статті і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ст. 23 КУпАП. У контексті питання, яке розглядається, особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових правопорушень як особами, які вчинили адміністративні правопорушення, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про доцільність застосувати до ОСОБА_1 додаткового покарання, передбаченого санкцією ст. 130 КУпАП, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп., сплата якого передбачена п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 12, 13, 23, 40-1, 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: