Провадження № 3-зв/761/19/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В., за участі секретаря Яцишина А.О., особи, щодо якої складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Міхєєвої І.М. від участі у розгляді провадження у справі №761/21676/25 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 173 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

в провадженні судді Шевченківського районного суду м. Києва Міхєєвої І.М. перебуває справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

В судовому засіданні 18.06.2025 ОСОБА_1 заявлено відвід судді Міхєєвій І.М. від розгляду вказаної справи. Така усна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що він вважає, що суд необ`єктивний, справу відносно нього не може розглядати людина, яка не воювала. Зазначає, що його спровокували люди, які не воювали, його затримали люди, які не воювали, вважає, що суд його не зрозуміє і просить, щоб його справу слухав суддя, який воював.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заяву про відвід, підтвердив викладені в протоколі судового засідання від 18.06.2025 підстави своєї усної заяви про відвід. При цьому, уточнив, що він при заявленні відводу ще просив здійснювати розгляд справи колегіально, з умовою, що серед складу суддів був суддя, який є учасником бойових дій і так як і він, пройшов всі труднощі війни. Зазначив, що він під час розгляду справ відносно себе прочувається у несправедливому до себе ставленні, саме як учасника бойових дій.

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва Міхєєва І.М., будучи належним чином повідомленою про дату і час судового розгляду, не з`явилась, жодних клопотань чи заяв не надходило, що не перешкоджає розгляду судом заяви про відвід.

Заслухавши думку особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, заяву про відвід, суд приходить до висновку, що заява про відвід не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею відводу по справі про адміністративні правопорушення, і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06 листопада 2008р. у справі Єлоєв проти України, заява №17283/02); п. 19 рішення від 18 грудня 2008р. у справі Новік проти України, заява №48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011р. (справа №10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, питання відводу чи самовідвід судді у справах про адміністративні правопорушення не регламентовані нормами чинного КУпАП. Водночас, Рада суддів України в п. 4 рішення №34 від 08.06.2017 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Згідно положень ч. 1 ст. 2 КУпАП, ч. 2 ст. 7 КУпАП, ст. ст. 9, 129 Конституції України, при вирішенні питання про відвід судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що не регламентовано нормами КУпАП, є підстави для застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а питання про відвід вирішувати в порядку ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України.

Так, вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений пунктами 1, 2, 5 ч.1 ст. 75 та ст. 76 КПК України.

Зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

- якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача (п.1 ч.1 ст. 75 КПК України);

- якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник (п.2 ч.1 ст. 75 КПК України);

- у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (п.5 ч.1 ст. 75 КПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо наявні інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006р. у справі «Білуга проти України», рішення від 28 жовтня 199 р. «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006р. по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Разом з тим, суд вважає за потрібне роз`яснити, що не вважає саму по собі заяву про відвід судді безумовною підставою для відсторонення судді від участі у кримінальному провадженні. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що вимог щодо неупередженості не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

При цьому, доказів особистої упередженості судді Міхєєво І.М. не вбачається як із змісту заяви про відвід, такі відомості відсутні в адміністративних матеріалах (справа №761/21676/25, провадження №3/761/4762/2025).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді.

На думку суду, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Вказані обставини при розгляді заяви про відвід судді Міхєєвої І.М. не встановлені, заявником не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, чи свідчили про її певну особисту зацікавленість. Доводи, викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді, а містить лише суб`єктивні припущення ОСОБА_1

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Міхєєвої І.М. від участі у розгляді провадження у справі №761/21676/25 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 173 КУпАП, не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 1, 9, 245, 251, 280, 283-285 КУпАП, ст.ст. 75-81 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Міхєєвої І.М. від участі у розгляді провадження у справі №761/21676/25 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 173 КУпАП, - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: