Справа №461/8491/23
Провадження №3-в/461/76/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Кротова О.Б., розглянувши подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

24.06.2025 на адресу суду надійшло подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О., в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього постановою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2024 у справі №461/8491/23, про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави штрафу у розмірі 1456217,2 грн.

В обґрунтування подання покликається на те, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП №75339106 з виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2024 у справі №461/8491/23, про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави штрафу у розмірі 1456217,2 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є громадянином України. 19.06.2024 виконавцем, відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити державного виконавця наявне майно, яке належить боржнику на праві власності, а саме частка на праві спільної сумісної власності у квартирі АДРЕСА_1 . Подання державного виконавця щодо виділу частки у даному майні знаходиться на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова із листопада 2024 року по теперішній час. Боржник на судові засідання не з`являється, тим самим створюючи перешкоди для розгляду справи. Виконавцем неодноразово надсилались на адресу боржника виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки виконавця не повідомив. Боржник повністю ігнорує виклики, не виконує законні вимоги державного виконавця. ОСОБА_1 одержує доходи в ФОП ОСОБА_2 , однак кошти по рішенню суду не сплачує, як і не проводяться стягнення заробітної плати боржника згідно постанови державного виконавця. Станом на 17.06.2025 кошти на рахунок Відділу на виконання даної постанови не надходили. На запит виконавця Державною прикордонною службою України 17.06.2025 повідомлено про те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України та продовжує його перетинати (дата останнього виїзду за межі України - 15.06.2025). Враховуючи викладене, оскільки рішення до теперішнього часу не виконане, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, у зв`язку з чим просить подання задоволити.

В судове засідання державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. не з`явилася, подала заяву про розгляд подання без її участі.

Дослідивши матеріали подання та матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

З матеріалів подання вбачається, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП №75339106 з виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2024 у справі №461/8491/23, про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави штрафу у розмірі 1456217,2 грн.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону N3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, в поданні державний виконавець зазначає, що нею скеровувалися ОСОБА_1 постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №75339106, а також виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин останньою до матеріалів справи не долучено.

Зокрема, державним виконавцем не долучено самої постанови про відкриття виконавчого провадження, доказів скерування такої постанови та відповідних викликів на адресу боржника та отримання вказаних документів останнім.

До матеріалів подання державним виконавцем долучено лише відповідь з Державної прикордонної служби України №275071368 від 17.06.2025 щодо перетину боржником ОСОБА_1 державного кордону та відповідь Пенсійного фонду України №275109096 від 17.06.2025 щодо наявності у останнього доходів.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Положеннями п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до положень ч.2 якої кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Це означає, що дії, які можуть становити втручання або обмежувати здійснення цього права, відповідають вимогам статті 2 Протоколу №4, тільки якщо вони передбачені законом, мають одну з легітимних цілей, згаданих у третьому пункті статті, і можуть бути «необхідними у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених вище цілей (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ігнатов проти Болгарії», № 50/02, пункт 32, від 02 липня 2009 року).

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 331/8536/17.

Аналіз змісту подання виконавця свідчить, що таке не містить обґрунтування наявності фактів ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, із змісту матеріалів подання судом встановлена лише наявність невиконаних зобов`язань боржником, станом на момент звернення до суду з поданням, що не є безумовною правовою підставою обмежувати боржника у праві виїзду за межі країни.

Судом також встановлено, що виконавцем не надано належних, достовірних та достатніх доказів, які «поза розумним сумнівом» могли б свідчити про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, умисно ухиляється від виконання, покладених на нього зобов`язань по сплаті боргу.

Окрім цього, суд звертає увагу і на те, що у подання державного виконавця не обґрунтовано яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішення суду та погашенню ним заборгованості.

Відповідно до ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стецов проти України» від 11.05.2021 Європейський суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити та значною мірою така оцінка суб`єктивна; по-друге, це не може бути єдиною підставою для обмеження, яке є предметом спору, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. Відповідна служба має бути спроможна пояснити, яким чином заборона на поїздки може сприяти стягненню заборгованості з урахуванням конкретного випадку заявника та інших обставин справи.

З врахуванням наведеного, не доведеністю подання щодо необхідності обмеження права на свободу пересування боржника з метою стягнення несплаченого боргу, та не доведеністю того, що таке обмеження дійсно сприятиме погашенню заборгованості, приходжу до висновку щодо відмови у його задоволенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.300, 304 КУпАП, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», суддя, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б. Кротова