ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1684/25 Справа № 189/1685/25 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу в в/ч НОМЕР_1 ,-

на постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП через малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням та закривши провадження по справі.

У постанові суду зазначено, що згідно протоколу № 6 від 12.05.2025, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді командира взводу інженерних конструкцій в/ч НОМЕР_1 , недбало поставився до обов`язків військової служби, яке виразилось в тому, що 25.03.2025 року з населеного пункту в Синельниківському районі (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану) допустив виїзд автомобіля КАМАЗ н/з НОМЕР_2 під керуванням молодшого сержанта ОСОБА_2 , який згідно рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області (справа №220/772/24, провадження №3/220/405/24) від 09.05.2024 року позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.172-15 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішення місцевого суду у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №16 від 20.11.2024, з метою максимального маскування, всю військову техніку в пункті тимчасової дислокації було розміщено розосереджено. Автопарк, як такий, взагалі відсутній і проконтролювати виїзд кожного автомобіля практично неможливо. Відповідно до наказу командира підрозділ був розосереджений по району та не перебував в одному місці, через що він, як командир, був фізично позбавлений можливості контролювати всі транспортні засоби.

Водієм автомобіля КАМАЗ н/з НОМЕР_2 було закріплено військовослужбовця ОСОБА_3 . Однак ОСОБА_2 самостійно сів за кермо зазначеного автомобіля, не запитавши дозволу та не повідомивши про цей факт командирів, яким він безпосередньо підпорядковується. Проконтролювати такі дії ОСОБА_2 не було можливості в силу зазначеного вище. Більше того, виїзд автомобіля з пункту тимчасової дислокації підрозділу в район виконання бойового завдання відбувся 24.04.2025, а зранку 25.04.2025 автомобіль уже повертався з району виконання бойового завдання, який знаходиться на відстані біля 60 кілометрів від місця тимчасової дислокації підрозділу.

У долученому до матеріалів провадження шляховому листі відмічено коли і звідки виїжджав автомобіль, та під чиїм керуванням. Проконтролювати одночасно виїзд кількох автомобілів, які зберігаються поза межами автопарку, а тим більше на відстані біля 60 кілометрів, не було фізичної можливості. Однак, як вважає апелянт, суд не надав оцінки наведеним поясненням.

Такі ж самі покази надав суду і допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , але про його покази суд взагалі не зазначив у постанові.

Також судом першої інстанції не було взято до уваги те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення містить цитування нормативно правових актів, не розкриваючи суті правопорушення та не вказуючи, які саме дії в зазначеній обстановці мала б вчинити особа та яким саме чином.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 172-15 КУпАП щодо нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Додатково суду дав пояснення про те, що свою вину не визнає, оскільки в зоні бойових дій весь підрозділ їхньої В/Ч розосереджено на великій відстані і він не має фізичної можливості проконтролювати переміщення військової техніки. Зазначив, що 24.04.2025 зранку водій ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 на автомобілі КАМАЗ н/з НОМЕР_2 , що закріплений за Цверликом, вибули в район виконання бойового завдання, а вже наступного дня, 25.04.2025 ОСОБА_6 самостійно та самовільно за кермом цього автомобіля повернувся в розташування військової частини. За цим фактом було проведено службову перевірку та військовослужбовцю ОСОБА_6 за ці дії було оголошено догану.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 280987 від 25.03.2025, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4347144 від 25.03.2025 та інші матеріали.

Натомість, перевіряючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що вони не вказують прямо або опосередковано на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, з огляду на таке.

За матеріалами справи ОСОБА_1 , як під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, такі і під час розгляду справи судом першої інстанції зазначав, що не мав фізичної можливості проконтролювати виїзд автомобіля Камаз, оскільки його підрозділ був розосереджений по району та не перебував в одному місці. Крім того, водієм автомобіля Камаз д.н.з. НОМЕР_2 був закріплений військовослужбовець ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 самостійно, не запитавши дозволу командира, сів за кермо транспортного засобу.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 12.05.2025 № 6, штаб-сержант ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді командира взводу інженерних конструкцій В/Ч НОМЕР_1 , в порушення ст.ст. 59, 119,120 Закону України Про Статут внутрішньої служби, будучи безпосереднім командиром молодшого сержанта ОСОБА_2 , надбало поставився до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, оскільки 25.03.2025 з населеного пункту с. Левадне Покровської селищної громади Синельниківського району Дніпропетровської області допустив виїзд автомобіля Камаз д.н.з. НОМЕР_2 від керуванням молодшого сержанта ОСОБА_2 , який згідно рішення Великоновосілківської районного суду Донецької області (справа 220/772/24, провадження № 3/220/405/24) від 09.05.2024 позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 років. Таким чином, штаб-сержант ОСОБА_1 недбало поставився до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

У протоколі в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено Свою вину визнаю. Не перешкоди виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 у зв`язку із великою кількістю роботи та розосередженням автопарку військової техніки та відсутністю єдиного автопарку.

Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та його копія нею отримана, що підтверджується особистим підписом (а.с.4об.-7).

Згідно клопотання ОСОБА_1 від 12.05.2025, останній вказав, що вину у скоєнні правопорушення визнає, єдиним виправдання вважає те, що не мав фізичної можливості проконтролювати виїзд автомобіля. Просить призначити покарання у виді мінімального штрафу або закрити справу на підставі ст. 22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням (а.с.8).

Відповідно до наказу командира В/Ч НОМЕР_1 (по технічній частині) від 20.11.2024 №16, командирам підпорядкованих підрозділів, військову техніку біля місць проживання, складів, пунктів заправки техніки та складів зберігання інженерних боєприпасів в пунктах тимчасової дислокації наказано розмістити розосереджено з дотриманням заходів маскування (а.с.20).

Як свідчать наявна у справі копія дорожнього листа (а.с.21), автомобіль Камаз з 4.20 годин 24.03.2025 по 18.30 годин 25.03.2025 перебував у розпорядженні військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Також в матеріалах справи наявні копії військового квитка ОСОБА_1 , витягу з наказу про зарахування до особового складу В/Ч НОМЕР_1 , службової характеристики (а.с.8 об., 9, 9об.); витяг з наказу про зарахування до особового складу В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , його службова характеристика, документи щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130, ч.4 ст. 126 КУпАП (а.с.13 об, 14, 10, 10 об, 11, 11об, 12), а також реєстраційний та технічний талони на транспортний засіб Камаз (а.с. 12об, 13).

Перевіривши зазначені докази апеляційний суд уважає, що наявними матеріалами вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП не підтверджується.

Так, диспозицією ст.172-15 КУпАП передбачено відповідальність військової службової особи за недбале ставлення до військової служби.

Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.

З об`єктивної сторони - правопорушення характеризується суспільно небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби, суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і наслідками.

Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Невиконання службових обов`язків полягає у невиконання дій, які входять до службових обов`язків.

Неналежне виконання службових обов`язків полягає в нечіткому, формальному або неповному здійсненні обов`язків.

При визначенні сфери службової недбалості слід установити межі службової компетенції службової особи та конкретне коло її повноважень. Невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним, і набувати вигляду певної лінії поведінки по службі. З цього випливає необхідність установлення конкретних обов`язків, які покладалися на конкретну військову службову особу та які з цих обов`язків не виконані чи виконані неналежним чином, а також які нормативні положення порушені суб`єктом правопорушення.

Слід ураховувати, що відповідальність настає лише в тому разі, коли військова службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі.

Це адміністративне правопорушення належить до правопорушень з формальним складом, для якого закон вимагає лише встановлення факту діяння, тобто відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби настає незалежно від того, чи призвело це діяння до негативних наслідків та завдання шкоди матеріального характеру.

За змістом ст. 172-15 КУпАП ця норма закону є бланкетною, тобто при притягнені особи до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду повинно бути наведені не тільки найменування норм правових актів у тому числі відомчих, а й їхній зміст щодо кола посадових обов`язків (повноважень), у порушенні яких обвинувачується особа. Тобто повинно бути чітко зазначено нормативний акт з переліком службових обов`язків військової службової особи, у невиконанні або неналежному виконанні ця особа обвинувачується.

Проте, ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в оскарженій постанові не зазначено, яким саме документом встановлюється коло службових обов`язків ОСОБА_1 , відсутні дані про те, що він був ознайомлений з колом своїх обов`язків, та не зазначено, які саме з цього кола службових обов`язків він не виконував або неналежно виконував.

Як на доказ вини до протоколу про адміністративне правопорушення додано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2022 року №55 про зарахування до особового складу В/Ч НОМЕР_3 командира взводу інженерних конструкцій ОСОБА_1 (а.с.9), однак матеріали справи взагалі не містять даних або посилання на них, щодо покладених конкретних обов`язків на ОСОБА_1 , як на військовослужбовця, до виконання яких, він недбало поставився, як військова службова особа. Також відсутні докази про порушення ОСОБА_1 спеціальної норми закону, невиконання якої утворювало б недбале ставлення до військової служби.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено даних про те, що ОСОБА_1 мав реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі, щоб завадити військовослужбовцю ОСОБА_2 , позбавленого рішенням суду права керування транспортними засобами, сісти за кермо автомобіля Камаз та виїхати з населеного пункту, враховуючи надані ОСОБА_1 докази щодо розосередження військової техніки та перебування зазначеного транспортного засобу у розпорядженні військовослужбовця ОСОБА_7 .

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що у протоколі про військове адміністративне правопорушення № 6 від 12.05.2025, складеного щодо ОСОБА_1 , суть адміністративного правопорушення належним чином не сформульована, з відображенням обов`язкової кваліфікуючої ознаки інкримінованого правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не наведено спеціальної норми закону або нормативно-правового акту, підзаконного акту, який порушив ОСОБА_1 .

Викладене свідчить про невідповідність складеного протоколу вимогам ст. 256 КУпАП на що місцевий суд не звернув увагу.

Апеляційний суд зауважує, що орган, що розглядає справу, не наділений повноваженнями на збирання доказів та розглядає справу в межах тих доказів, що зібрані та надані на розгляд суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення, а тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

В той же час, тягар доказування події адміністративного правопорушення покладено на посадову особу яка складає протокол про адміністративне правопорушення, що слідує з положень ст. 251 КУпАП, та суд не вправі самостійно віднаходити докази та здійснювати інші дії на встановлення винуватості особи.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останньої.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року про визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО