Справа № 382/2188/24 Головуючий в суді І інстанції - Нарольський М.М.
Провадження № 33/824/1768/2025 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Семиполець В.В., поліцейського батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Малоштана Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гончаренка О.О. на постанову судді Яготинського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Яготинського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 28.11.2024 року о 23 год. 35 хв. на автодорозі М03 Київ-Харків, 111 км, керував автомобілем "Renault" д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі захисника Гончаренка О.О. вказано, що постанова судді є незаконною, оскільки приймаючи рішення у справі суд допустив істотне порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів захисник вказав на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом в період інкримінованого йому часу вчинення правопорушення. Зазначив про те, що наявні в матеріалах справи відеозаписи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а автомобіль який вказаний як такий, яким ОСОБА_1 керував на відео весь час знаходиться в нерухомому стані. Вважає, що оскільки судом першої інстанції покладено в основу доказу факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом його не заперечення на озвучені працівниками поліції слова про сприйняття його водієм, то ним було проігноровано той факт що протягом всього часу спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції він не підтверджував факту керування ним транспортним засобом. Оскільки ОСОБА_1 не виконано функцій водія, вважає що він не являється ним в розрізі ч.1 ст.130 КУпАП, а тому позбавлений обов`язкових ознак суб`єкта адміністративного правопорушення і таким не являється. Крім того, вказав що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння до початку вручення йому письмового направлення на огляд в закладі охорони здоров'я, проте йому було відмовлено працівниками поліції в такому огляді. Зазначив про те, що на відеозаписі з матеріалів справи ОСОБА_1 тривалий час не надавав чіткої відповіді на запитання працівників поліції про проходження огляду пов`язано з тим, що він постійно вживає певні медичні препарати, про що він озвучив працівникам поліції і такі його дії працівники поліції оцінили як відмову від проходження огляду та почали складати щодо нього протокол. Вважає, що працівники поліції не направляли ОСОБА_1 у встановленому законом порядку для огляду в заклад охорони здоров'я у зв`язку з відсутністю вручення йому відповідного письмового направлення на такий огляд, а висунення працівником поліції в усній формі вимоги про направлення на проходження огляду є недостатнім, оскільки таке направлення має виключно письмовий вигляд. Вказав, що хоча матеріали справи містять письмове направлення, в дійсності такого направлення ніхто не вручав, в зазначений на відеозаписах період часу працівники поліції не складали будь яких документів, а тому зазначений в направленні час є фіктивним та не відповідає дійсному часу його створення. Разом з тим, вказав на те, що на відеозаписах ОСОБА_1 озвучив про своє бажання пройти огляд, зазначена згода припадає на 45 хвилину від моменту отримання від працівників поліції першої вимоги про проходження огляду, тобто в діапазоні 2 годинного періоду часу за який працівники поліції зобов`язані забезпечити огляд особи в закладі охорони здоров`я, вони мали достатньо часу для проведення такого огляду. За таких обставин, просив скасувати оскаржувану постанову та на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_1 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

працівника поліції Малоштана Р.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Гончаренка О.О. до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому і не було підстав проходити огляд на стан сп`яніння, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме, поясненнями інспектора патрульної поліції Малоштан Р.С., який в суді апеляційної інстанції вказав, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений при виїзді на автодорогу Київ - Харків та відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що автомобіль "Renault" знаходиться поблизу зупинки громадського транспорту, ОСОБА_1 знаходиться за кермом автомобіля "Renault" д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому працює двигун та увімкнені фари, що свідчить про керування ним транспортним засобом. Крім того, при розмові з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом.

Посилання захисника на те, що працівниками поліції не було складено акт огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння суд вважає безпідставним та таким, що суперечить положенням п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого в акті огляду зазначаються результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Оскільки, як зазначалось вище, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що було зафіксовано поліцейськими за допомогою нагрудної відеокамери, поліцейські взагалі позбавлялися обов`язку складати акт огляду.

Відсутність у матеріалах справи належним чином оформленого направлення на проведення огляду не є підставою для визнання незаконними дій поліцейських, пов`язаних із виявленням та фіксуванням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Як зазначалось вище, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. За умови відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що було зафіксовано поліцейським за допомогою нагрудної відеокамери, поліцейські позбавлялися обов`язку взагалі видавати відповідне направлення. Це узгоджується із п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого або сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17.12.2008 р. № 1103 (в подальшому Порядок), відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Аналіз положень пунктів 6 та 8 Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`янінняв медичному закладі, однак працівники поліції не направили його до медичного закладу, оскільки не видали відповідного направлення суд також вважає безпідставним з підстав, наведених вище.

Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, а саме відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. При цьому причини, що стали підставою для відмови від проходження огляду не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до пункту 2.5 ПДР України визначено обов`язок водія пройти на вимогу поліцейського огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.

Порушень процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

Отже, розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Яготинського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Гончаренка О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Яготинського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька