Справа № 211/2049/25
Провадження № 3/211/1208/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 червня 2025 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Юзефович І.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, техніка 2 взводу 5 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч.2 ст.172-16 КУпАП,-

встановив:

на розгляд до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-16 КУпАП. Згідно з протоколом №44/25 від 24.02.2025, 05.02.2025 приблизно о 03год. техніка 2 взводу 5 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та начальником за званням, виконуючи обов`язки військової служби в умовах особливого періоду, знаходився на території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , неналежним чином виконав свої обов`язки проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини. Не виконав покладених на нього службових обов`язків, а саме перебуваючи разом зі своїми підлеглими за званням: солдатом ОСОБА_2 , старшим солдатом ОСОБА_3 , старшим солдатом ОСОБА_4 допустив вживання ними алкогольних напоїв, тобто не провів роботу з підтримання дисципліни, достовірно знаючи, що його підлеглі вживають алкогольні напої, умисно не вжив заходів щодо припинення адміністративного правопорушення, які вчинив його підлеглий, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-16 КК України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

На підставі ст.268 КУпАП, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки дане адміністративне правопорушення не відноситься до категорії правопорушень, де явка особи, відповідно до вимог КУпАП визнається обов`язковою.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідальність за ч.2 ст.172-16 КУпАП настає за умисне невжиття заходів щодо припинення кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, або не направлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони правопорушення може проявитися тільки у суспільно небезпечній бездіяльності.

Для наявності складу даного правопорушення у будь-якій його формі потрібно встановити а) чи покладався на цю службову особу обов`язок вчинити певні дії, невчинення яких ставиться їй у вину, б) чи мала службова особа реальну можливість в конкретних умовах вчинити необхідні дії, в) чи справді не були виконані обов`язки, які покладені на цю службову особу.

Згідно з військовими статутами обов`язок вести роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, правопорушенням і злочинам серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини належать до загальних обов`язків командирів та інших прямих начальників командир повинен вимагати дотримання високої військової дисципліни від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення командир який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе за це відповідальність Обов`язки щодо припинення правопорушень серед військовослужбовців покладаються військовими статутами також на чергового частини, чергового роти та інших осіб зі складу добового наряду які мають підлеглих за своєю посадою в добовому наряді. Неприпинення правопорушення, що вчиняється підлеглим, означає потурання вчиненню його особою, яка була зобов`язана відвернути його (вжити заходів до його недопущення чи запобігання йому).

Відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командири, які не відреагували за наявності ознак правопорушення, несуть відповідальність згідно із законом.

Інше невиконання дій, які військова службова особа за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, передбачає неприпинення нею грубих правопорушень, що не є злочинами.

Суб`єктом правопорушення є військовий начальник, з`єднання, начальник військової установи ЗС чи іншого військового формування (скажімо, ректор військової академії, начальник шпиталю, директор військового господарства, начальник військового ремонтного підприємства тощо), а також будь-яка військова службова особа.

З суб`єктивної сторони бездіяльність військової влади характеризується умисною або змішаною формою вини. При цьому ставлення військової службової особи до невиконання нею певних дій завжди є умисним.

Статтею 256 КУпАП встановлено вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Однак фабула протоколу №44/25 про військове адміністративне правопорушення від 24.02.2025 року та додані до протоколу матеріали не містять відомостей про службові обов`язки молодшого сержанта ОСОБА_1 , про підпорядкованість ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 молодшому сержанту ОСОБА_1 , не зазначено, які дії не вчинив молодший сержант ОСОБА_1 для припинення правопорушення з боку солдатів.

Тобто, протокол взагалі не містить відомостей з яких можна зробити висновок, що неприпинення правопорушення, що вчиняється підлеглим, потягло за собою потурання вчиненню його особою, яка була зобов`язана відвернути його (вжити заходів до його недопущення чи запобігання йому), тобто не розкриває суть інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції ч.2 ст.172-16 КУпАП, відповідальність за якою настає за умисне невжиття заходів щодо припинення кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, або не направлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків, вчинене в умовах особливого періоду.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, які свідчать про умисне невиконання ОСОБА_1 своїх військових обов`язків, що тягне за собою відповідальність згідно ч. 2 ст.172-16 КУпАП.

З урахуванням наведеного вважаю, що в протоколі №44/25 від 24.02.2025 не були в повному обсязі дотримані вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, а саме, не було перевірено належним чином наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, так як в діях останнього відсутня суб`єктивна сторона, яка визначається ставленням до наслідків та характеризується наявністю вини у формі умислу.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.

Так, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом» вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-16 КУпАП.

Суд наголошує на тому, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Таким чином, суд вважає необхідним провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-16 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 247, 256, 283, 284 КУпАП,-

постановив:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-16 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: І. О. Юзефович