Справа № 627/56/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2025 рокус-ще Краснокутськ

Суддя Краснокутського районного суду Харківської області Каліберда В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з СПД №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомівка Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205220 від 26.12.2024, складеного поліцейським СПД №1 (смт Краснокутськ) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Пушкар Д.В., 25 грудня 2024 року о 22 год. 30 хв. по вул. Молодіжній, 5 в с. Пархомівка Богодухівського району Харківської області водій гр. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та суду пояснив, що 25 грудня 2024 року він займався домашніми справами та перевозив пшеницю. Потім, коли їхали додому, по вул. Молодіжній в с. Пархомівка Богодухівського району Харківської області у нього зламався автомобіль «Нива», а саме вийшла з ладу роздатка. ОСОБА_1 звернув на узбіччя, де була парковка, додому залишалось метрів 250. Вже почалася комендантська година і вирішив залишити машину на парковці, бо це було недалеко від місця проживання. Оскільки у них з собою була їжа, тому разом з товаришем вирішили повечеряти, випити по 50-100 грамів та розійтися по домівках. Після цього, хвилин через 30 до них під`їхав поліцейський автомобіль і працівники поліції запитали, чи ОСОБА_1 рухався, на що вказав, що машина зламалася і він не рухався. Потім вказали пред`явити документи, запросили до себе в автомобіль і повезли до райвідділу в с-ще Краснокутськ, де відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення, а машина залишилася стояти на парковці. Зазначив, що йому не було роз`яснено його права, також в протоколі вказано місце складання протоколу с. Пархомівка, вул. Молодіжна, 5, хоча протокол був складений у відділі поліції. Свої пояснення у протоколі не писав, поставив лише підпис. Технічний паспорт на транспортний засіб та посвідчення водія працівниками поліції не вилучалися, тимчасове посвідчення не видавалося. Також ОСОБА_1 вказав, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся і виявив бажання пройти такий огляд у медичному закладі, проте це було проігноровано працівниками поліції. Вважає, що з його боку були відсутні будь-які порушення правил дорожнього руху, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, тому з вказаних причин просить провадження закрити.

20.05.2025 року до суду подано клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, в обґрунтування чого зазначив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не визнає з тих підстав, що він не керував автомобілем ВАЗ-2121 та не мав наміру здійснювати будь-які дії, які могли призвести до руху даного транспортного засобу, оскільки автомобіль зламався, а тому вважає, що в даному випадку відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення. Працівниками патрульної поліції не надано жодних доказів про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять відеозаписів з відоереєстратора, встановленого у службовому автомобілі, а також з нагрудних камер, на яких було б зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Із наданих до суду відеоматеріалів із нагрудної камери працівника патрульної поліції вбачається лише факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, а не факт зупинки автомобіля під його керуванням. Окрім того, протокол складався поліцейським в СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, який знаходиться в с-щі Краснокутськ, а не на вул. Молодіжній в с. Пархомівка Богодухівського району, як про це вказано в протоколі. Також поліцейським порушено вимоги пункту 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 р. № 1026, згідно якого включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео-зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Оскільки відеозапис не є безперервним, а тому не може бути належним та допустимим доказом. Окрім того зазначив, що відеозапис розпочинається 25.12.2024 о 22:32:50 на вул. Молодіжній в с. Пархомівка Богодухівського району, огляд на стан сп`яніння пропонується пройти 26.12.2024 о 00:36:03, і вже о 00:58:03 інспектор поліції повідомляє ОСОБА_1 про складення відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, Також поліцейським перед початком огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не було роз`яснено прав та обов`язків, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім того, поліцейським не було доведено та роз`яснено ст. 266 КУпАП, а саме, що він має можливість пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в медичній установі, або, коли він не згодний з результатами огляду на місці, тоді пройти його в медичній установі. Вважає, що у поліцейського були відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом у час, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого він не мав права зобов`язувати ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння та складати адміністративний протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Оскільки в даній справі не доведено склад вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому захисник просив закрити провадження по справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 12.06.2025 надав заяву про подальший розгляд справи про адміністративне правопорушення у його відсутність, в інкримінованому правопорушенні вину не визнає та просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх за правилами, визначеними ст. 252 КУпАП, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

За змістом Рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть лише фактичні дані, одержані відповідно до вимог чинного законодавства України, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до пункту п`ятого Рішення Конституційного Суду України №1-рп/19 від 26 лютого 2019 року презумпція невинуватості є важливою гарантією дотримання прав особи та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду. Конституційний Суд України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року, «Шмауцер проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року, «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 17, 21 рішення "Надточій проти України").

Виходячи із системного аналізу ст.ст.7, 251, 252, 280 КУпАП та ст.ст.85, 86 КПК України в поєднанні із вказаною вище позицією Конституційного суду України, викладеною у рішенні № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, а також практикою ЄСПЛ, що за правилами, визначеними ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», має враховуватися судом як джерело права, можна зробити висновок, що у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності належними вважаються докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність передбачених ст. 280 КУпАП обставин, які підлягають доказуванню у справі, а також інших обставин, які мають значення для справи, та прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Водночас допустимим визнається доказ, якщо він отриманий суб`єктом, уповноваженим на це законодавством із належного джерела та з додержанням належної процедури отримання, тобто з дотриманням процесуального порядку їх збирання та закріплення відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Згідно імперативних приписів, закріплених у ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно cт.cт. 254-256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

У ч. 1 ст. 256 КУпАП закріплені вимоги, згідно яких у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З огляду на те, що судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, в якій уповноваженою на те особою зазначаються всі ознаки складу адміністративного правопорушення та обставини його вчинення, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази винуватості такої особи.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого, зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно фактичних даних, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205220, дата складання протоколу: 26.12.2024 00:55:37, 25 грудня 2024 року о 22:30:00 по вул. Молодіжній, 5 в с. Пархомівка Богодухівського району Харківської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 факт вчинення правопорушення в судовому засіданні заперечував та вважає його не доведеним належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яке проявилось у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню не лише наявність перебування з ознаками алкогольного сп`яніння, а й факт керування особою транспортним засобом, пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та у разі відмови в медичному закладі, умови та можливість проходження такого огляду в медичному закладі. Крім того, має бути встановлено факт відмови водія від проходження зазначеного огляду, якому має передувати роз`яснення прав особи, виявлення та фіксація ознак сп`яніння.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції даної норми вбачається, що для встановлення складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, необхідно встановити наявність таких обставин: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення в даному випадку є: об`єкт правопорушення - суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах; об`єктивна сторона правопорушення - перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом; суб`єкт адміністративного правопорушення - спеціальний, тобто водії транспортних засобів, інші особи, що керували транспортними засобами.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Пункт 1.10 ПДР містить визначення водія, відповідно до якого водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що відповідальність за статтею 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння встановлений статтею 266 КУпАП України, якою передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 встановлено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Судом було досліджено відеозапис. На першому файлі вказаний відеозапис розпочинається з того, що зафіксовано особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який сидить за кермом автомобіля. Транспортний засіб не здійснює будь-якого руху. Тобто момент руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також момент його зупинки працівниками поліції на відеозапис не зафіксовано. З пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні було встановлено, що того дня він перевозив пшеницю та, повертаючись ввечері додому, не доїхавши до свого домоволодіння близько 250 метрів, автомобіль зламався, тому він вирішив залишити машину на узбіччі.

Суд акцентує увагу, що відео «нарізане» і епізоди відеозапису обриваються, а нові епізоди починаються не з моменту, на якому перерване попереднє відео.

Так перший файл відеозапису розпочався 25.12.2024 о 22:34, на якому ОСОБА_1 повідомляє поліцейським, що він не рухався, машина зламалася. Потім говорить, що їхав і поламався. Запис закінчено о 22:47.

Другий файл розпочинається о 23:02, де ОСОБА_1 повідомляє, що він не керував транспортним засобом.

П`ятий файл розпочинається о 00:31 вже в приміщенні СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, де йому вручають постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП. На запитання поліцейського вказав, що не вживав спиртного. На пропозицію поліцейського пройти тест на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора або в ЦРЛ повідомив: - «для чого?», а потім сказав: «Так». Запис закінчився о 00:36.

Шостий файл розпочався о 00:58, де поліцейським роз`яснюються права ОСОБА_1 та повідомляє, що у зв`язку з відмовою проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, складений протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Свідки при складанні протоколу чи при проведенні дій працівниками поліції не залучалися, безперервна фіксація відеозапису не здійснювалася.

18 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 216/5226/16-а дійшов висновку, що якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він не є безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Таким чином, фактичних обставин того, що ОСОБА_1 25 грудня 2024 року о 22 год 30 хв керував транспортним засобом судом достовірно не встановлено.

Окрім того в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським Пушкар Д.В. зазначено, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2121 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). При цьому в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, однак, в ньому взагалі не вказано ПІБ особи, відносно якої проводився огляд. Суду не зрозуміло, чи цей акт огляду складався відносно гр. ОСОБА_1 , чи можливо відносно іншої особи (а.с.8).

Також з долученого відеозапису на вбачається, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складені у присутності ОСОБА_1 та судом не встановлено, що вони йому були надані для ознайомлення.

З відео не вбачається, що ОСОБА_1 надали чи навіть показали спеціальний пристрій для проходження медичного дослідження на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того на дослідженому відео о 00 годині 36 хвилин ОСОБА_1 вже чітко заявляє, що він не відмовляється від проходження медичного огляду.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу ІІ Інструкції встановлений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, а саме:

запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що переконливі та беззаперечні докази на підтвердження вчинення поза розумним сумнівом ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в матеріалах справи відсутні.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3 839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним та беззаперечним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути доведені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у їх сукупності та не викликали сумніви.

Встановлені вище факти відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 , які не дають суду достатніх підстав дійти висновку про те, що дії останнього містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Так, у своїй Постанові від 08 липня 2020 року Верховний Суд у справі 463/1352/16-а вказав, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення покладено на суб`єкта владних повноважень.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно з вимогами частини другої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, відповідно до якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), пункт 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Суд зазначає, що відсутність у справі доказів факту керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, виключає можливість притягнення її до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом. Технічні записи працівників поліції не містять ані факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, ані факту зупинки вказаного транспортного засобу.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, у тому числі відеозаписи події від 25.12.2024, суд доходить висновку, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджено.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7, ч.1 ст.130, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя В. А. Каліберда