ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/77/25 Головуючий суддя І інстанції Пархоменко І. О.
Провадження № 33/818/992/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Орди С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Оскаржуваною постановою встановлено, що 18 січня 2025 року о 07 годині 30 хвилин в с. Новоселівка, по вул. Воскресінській (Дзержиньського), буд. 243, ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet niva, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком № 8, виданим КНП «Нововодолазька ЦЛ» від 18 січня 2025 року. Огляд на стан наркотичного сп`яніння відбувалось в установленому законом порядку під запис на портативний відео реєстратор поліції. Від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити адміністративне провадження стосовно нього.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину, оскільки він наркотичних засобів не вживає, про обставини попадання нарковмісних речовин в його організм йому невідомо. Разом з тим, апелянт зазначає про можливість несвідомого вживання наркотичної речовини, яку він начебто випадково вжив у вигляді печива, яке належало його колезі за місцем роботи.

Разом з тим, апелянт зазначаючи про те, що судовий розгляд у суді першої інстанції проходив за його відсутності, про дату цього судового розгляду йому було невідомо, оскільки відповідальний працівник поштового зв`язку помилково поставив відмітку про вручення ОСОБА_1 судової повістки про виклик. В обгрунтування своїх доводів в цій частині апелянт надав оригінал заяви начальника відділу потового зв`язку НОМЕР_2 , які підтверджують доводи апеляційної скарги в цій частині. Такі доводи апеляційної скарги належить розглядати/, як клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на те, що ОСОБА_1 є юридично необізнаною особою.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду приймав участь захисник ОСОБА_1 адвокат Орда С.Б., який підтримавши апеляційну скаргу, зазначив, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на час апеляційного розгляду. призваний до лав ЗС України. Разом з тим, адвокат зазначив, що позиція захисту під час апеляційного перегляду з ОСОБА_1 узгоджена та вважав за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування, поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги захисник посилався на те, що на підприємстві, де працював апелянт на час оспорюваної події один з працівників пригощав своїх колег печивом із вмістом наркотичних речовин за що і був звільнений напередодні, зафіксованих у протоколі подій. ОСОБА_1 не знав, що ці печива містять наркотичну речовину та випадково вжив одне із них внаслідок чого в подальшому в той день його знудило. Не надаючи будь-якого значення цим обставина та не розуміючи про вживання наркотичних засобів ОСОБА_1 сів за кермо транспортного засобу та був зупинений працівниками поліції. Таким чином сторона захисту вважає, що у цій справі відсутня суб`єктивна сторона вчиненого правопорушення, оскільки, на думку сторони захисту, апелянт не знав та не міг знати про вживання ним наркотичних речовин та те, що він керувати автомобілем в стані наркотичного сп`яніння.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 223909 від 18.01.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 18.01.2025 року о 07 годині 30 хвилин в с. Новоселівка, по вул. Воскресінській (Дзержиньського), буд. 243, автомобілем Chevrolet niva, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком № 8, виданим КНП «Нововодолазька ЦЛ» від 18 січня 2025 року. Огляд на стан наркотичного сп`яніння відбувалось в установленому законом порядку під запис на портативний відео реєстратор поліції. Від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 223909 від 18.01.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «пояснення надам у суді» (а.с.1), що свідчить про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності скористалася своїм правом на надання пояснень по суті правопорушення.

Відповідно до відомостей рапорту інспектора СРПП ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Т. Токар, а також її пояснень, наданих суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_3 . Таким чином, не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння (марихуана (а.с.7).

З відомостей пояснень інспектора СРПП ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Т. Токар вбачається, що 18.01.2025 під час патрулювання за порушення вимог п. 31.4.7 ПДР було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , особу якого було встановлено за посвідченням водія НОМЕР_3 від 19.05.2021. Під час проведення процесуальних дій, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» у водія було встановлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме блідість обличчя і відсутність реакції зіниць на світло. Склавши постанову ЕНА №3880880 від 18.01.2025 року водію було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що останній погодився та пройшов огляд добровільно. За результатом медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Водію, якого було відсторонено від керування транспортними засобами, було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Відомостями відеозапису встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено за порушення ПДР, а саме за відсутність на транспортному засобі заднього лівого бризковика. Під час здійснення процесуальних дій поліцейським у водія було встановлено ознаки наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 добровільно виконав законну вимогу поліцейського та пройшов медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. За результатом проведеного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Враховуючи, що сторона захисту не оспорює фактичні обставини справи, щодо дій працівників поліції пов`язаних із зупинкою транспортного засобу, а також щодо проведення огляду водія за відсутності переконливих відомостей які обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає, що відомості, які зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 та долучених до нього доказах відповідають дійсності.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність суб`єктивної сторони у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 не знав та не міг знати про те, що випадково вжив печиво із вмістом наркотичної речовини (марихуани) незадовго до зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення подій суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно доводів апеляційної скарги, а також пояснень захисника, наданих під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 можливо випадково вжив печиво із вмістом наркотичних речовин, якими, незадовго до зазначених у протоколі подій, як ОСОБА_1 так і інших колег водія за основним місцем роботи пригощав чоловік, який працював на м`ясокомбінаті «Ріал» де працював і апелянт. Однак, ОСОБА_1 не зміг зв`язатися з цим чоловіком, оскільки незадовго до оспорюваних подій цього чоловіка звільнили з місця роботи. Разом з тим, не зважаючи на нудоту, викликану вживанням печива, ОСОБА_1 почував себе добре, тому і сів за кермо транспортного засобу.

Відповідно до вимого п. 2.9 «а», «б» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також у хворобливому стані та у стані стомлення.

Як зазначає у своїй усталеній правовій практиці ЄСПЛ, при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи схожих неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, Високий Суд зазначає, що під час провадження не у всіх справах неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio («той, хто стверджує, той і доводить»). Однак, особа, яка висуває певні доводи має вжити розумних заходів щодо їх підтвердження чи спростування, адже розгляд справи відбувається у межах тих доводів в яких суд має встановити факти стосовно подій, щодо яких існує незгода, а встановлення фактів має ґрунтуватись на критерії доказу «поза будь-яким розумним сумнівом». Такі доводи мають бути засновані на низці вказівок або неспростованих, достатньо вагомих, точних і узгоджених між собою презумпцій. Тільки у зв`язку з цим судом може бути взята до уваги поведінка сторін спрямована на пошук доказів щодо підтвердження висунутих доводів. Інакше, суд буде позбавлений процесуальної можливості врахувати доводи особи та вважати їх правдивими («Таніш та інші проти Туреччини» (Tanэю and Others v. Turkey), 2005, § 160; «Тагаєва та інші проти росії» (Tagayeva and Others v. russia), 2017,§ 586; і «Кухалашвілі та інші проти Грузії» (Kukhalashvili and Others v. Georgia), 2020, § 148).

З відомостей апеляційної скарги вбачається, що окрім посилань на низку подій, які відбулися у житті апелянта, ОСОБА_1 не надає будь-яких доказів щодо доведеності переконливості своїх апеляційних доводів. Зокрема, посилаючись на наявність чоловіка, який розповсюджував наркотичні засоби на території підприємства «Ріал» на якому працював і апелянт на час оспорюваної події, матеріали справи не містять ні, витягу з ЄРДР за вказаним фактом, ні будь-яких пояснень свідків, які працювали разом з ОСОБА_1 та невстановленою особою, які могли б підтвердити незаконну діяльність останньої. В матеріалах справи немає навіть і будь-яких відомостей щодо анкетних даних особи, яка розповсюджувала наркотичні речовини, а також відомостей про те, що вона дійсно працювала разом з апелянтом, наприклад копії трудових договорів, наказів про звільнення, тощо. Натомість, існує лише висунута стороною захисту версія на підтримку поданої апеляційної скарги, яка не знаходить свого підтвердження за вказаних вище обставин.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не може врахувати доводи апеляційної скарги в частині відсутності суб`єктивної сторони в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та розцінює їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

З огляду на особливості цієї конкретної справи, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надати оцінку відомостям, долученим до апеляційної скарги, які, на думку апелянта, свідчать про те, що ОСОБА_1 не вживає наркотичні речовини, оскільки вони отримані значно пізніше оспорюваної події, а також не свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності саме о 07 год 30 хв 18.01.2025 не керувала транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані наркотичного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши йому строк апеляційного оскарження постанови Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков