КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В. за участю секретаря Лісововї С.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Войчука В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою судді, 25 лютого 2024 року о 08 годині 27 хвилин в смт. Чабани по вул. Покровська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Dacia» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року та винести нову постанову про закриття відносно ОСОБА_1 провадження по справі №369/3278/24 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана ним постанова є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що він категорично не погоджується з постановою суду першої інстанції, оскільки правопорушення він не вчиняв, а на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння він був спровокованим працівники поліції, які розказали, що і як робити, не пояснивши про те, що такі дії є самостійним правопорушенням, а також не пояснивши наслідки за такі дії.

Насправді апелянт з власної волі не мав наміру відмовлятися від проведення огляду і не робив цього, а виключно виконував поради працівників поліції, які дізнавшись, що ОСОБА_1 поспішає на шикування до військової частини, почали затягувати час і самі порадили вчинити такі дії.

Апелянт стверджує, що алкоголю він не вживав і наміру ухилитись від проходження огляду не мав.

В апеляції вказано, що суддя районного суду не хотів слухати пояснення ОСОБА_1 , не досліджував відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, а тому постанова прийнята з грубим порушенням норм КУпАП та основоположних засад судочинства.

Апелянт звертає увагу на відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, які, на його думку є вибірковими та не відображають всіх подій.

Зокрема, в справі наявні відео записи за період часу з 08.14.56 год. по 08.15.57 год., протягом 15 хвилин відеозапис відсутній, далі з 08.31.51 год. по 08.32.45 год., 6 хвилин - відсутній, з 08.39.51 год. по 08.41.36 год. По момент від`їзду ОСОБА_1 з місця зупинки та оформлення протоколу

У відсутні на відеозапису проміжки часу працівники поліції, за твердженням апелянта, пропонували йому відмовитись від проходження огляду та розповідали як це зробити.

Посилаючись на відеозапис з нагрудної камер поліцейського, апелянт вказує, що поліцейські не вчиняли жодних дій для встановлення зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді ознак алкогольного сп`яніння «запах з порожнини рота» та «тремтіння рук».

Більше того, у протоколі вказані обидві ознаки, а в Направленні таку ознаку, як тремтіння рук вже не вказано.

На відео видно, що ОСОБА_1 адекватно та спокійно спілкується з поліцейськими, а вони почали говорити, що в них є підозра, але про ознаки на відео немає нічого.

Окрім того, під час розмови поліцейські повідомили, що в них немає приладу Драгер, і що потрібно очікувати його привезення, тому якщо він відмовиться від огляду, то його відразу відпустять.

Тому, будь-яка ніби то пропозиція пройти освідування була просто формальністю, проходити освідування просто не було на чому.

Окрім того, на думку апелянта, акт огляду не може бути доказом, оскільки не містить дати його складання, і в дійсності при йому цей акт не складався та не надавався на підпис.

Також не може бути доказом направлення на огляд, оскільки з відео видно, що таке направлення до оформлення протоколу не складалось.

Також, в матеріалах справи відсутні документи щодо обмеження ОСОБА_1 в подальшому керуванні транспортним засобом та поліцейські не виконали вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП.

При цьому апелянт вказує, що після відмови на камеру від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейські сказали написати заяву, що він зобов`язується не керувати транспортним засобом, після чого ОСОБА_1 прямо при поліцейських, з їх дозволу, сів у свій автомобіль та поїхав у частину.

На думку, апелянта, всі дії поліцейських були провокацією, направленою на стимулювання ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду з обманом щодо суті вчинених дій та їх наслідком.

ОСОБА_1 вважає, що огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції був проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП, а тому вважається недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заслухавши пояснення свідків, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ААД № 276643 від 25.02.2024 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейських та заявою (зобов`язанням) ОСОБА_1 від 25.02.2024.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними.

Так, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.

На запитання поліцейського ОСОБА_1 повідомив, що він керував автомобілем «Dacia» д.н.з. НОМЕР_1 та на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» або у закладі охорони здоров`я водій категорично відмовився.

Після цього поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів, що йому все зрозуміло.

Також з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також порядок розгляду справи в суді.

Отже, твердження апелянта про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Посилання апелянта на те, що на відео зафіксовано, як він адекватно та спокійно спілкується з поліцейськими, які без вчинення жодних дій для встановлення ознак алкогольного сп`яніння почали говорити, що в них є підозра щодо його перебування у стані алкогольного сп`яніння, але ознаки такого не зафіксовані на відео є неспроможними.

Так, згідно з обставинами, встановленими судом, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у виді різкого запаху алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук.

Для виявлення вказаних ознак алкогольного сп`яніння не треба проводити будь-яких дій, оскільки різкий запах алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук у особи є очевидними для осіб, які спілкується з цією особою.

Вочевидь, на відеозаписі не може бути зафіксованим різкий запах алкоголю з порожнини рота, а що стосується тремору пальців рук, то така ознака проглядається на частині відео, коли ОСОБА_1 підписує протокол про адміністративне правопорушення.

Та обставина, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказані обидві ознаки алкогольного сп`яніння, а в направленні на огляд водія таку ознаку, як тремтіння рук вже не вказано, не свідчить про те, що вказані ознаки алкогольного сп`янінням не були виявлені у водія ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про те, що у поліцейських не було приладу Драгер і тому будь-яка нібито пропозиція пройти огляд була просто формальністю, не може бути взятим до уваги, оскільки твердження про відсутність приладу є голослівним та, окрім того, водієві пропонувалось проведення огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Апелянт, посилаючись на вибірковість відеозапису з нагрудної камери поліцейського, стверджує, що у відсутні на відеозапису проміжки часу працівники поліції пропонували йому відмовитись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та розповідали як це зробити.

При цьому апелянт також стверджує про те, що він відмовився від проведення огляду, оскільки для проведення огляду був потрібен певний час, а він спішив на службу, на яку не міг запізнитись у зв`язку з проведенням перевірки.

Щодо вибірковості відеозапису з нагрудної камери поліцейського, то на наявному в матеріалах справи записі зафіксовані усі обставини, відображені у протоколі про адміністративні правопорушення, за яких ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки, суть порушення полягає у відмові водія ОСОБА_1 пройти в установленому порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, а наявний в матеріалах справи відеозапис чітко відображає обставини події та суть правопорушення, то вказаний доказ є належним і допустимим.

Посилання апелянта на брак часу, який завадив йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, є голослівним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_1 і його захисника був допитаний свідок ОСОБА_2 , який є керівником ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що в другій декаді березня 2024 року, більш точної дати свідок не пам`ятає, ОСОБА_1 мав підмінити його службі і коли свідок зателефонував до ОСОБА_1 , то той повідомив, що він їхав на службу і його зупинили працівники поліції.

Також зі слів ОСОБА_1 свідку стало відомо, що працівники поліції обвинуватили ОСОБА_1 у тому, що він нібито перебував в стані алкогольного сп`яніння, та запропонували, якщо ОСОБА_1 поспішає на службу, то він може відмовитись від проходження огляду.

Також свідок зазначив, що ОСОБА_1 прибув на місце проходження служби близько 9:20, при цьому перебував у адекватному стані, жодних ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння свідок не побачив.

Показання свідка ОСОБА_2 не можуть бути взятими до уваги, оскільки ці показання є показаннями з чужих слів, а саме з показань особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , пояснення якого про обставини справи не підтверджуються наявними у справі доказами.

Окрім того, свідок давав пояснення про обставини, які, за твердженням свідка, мали місце в другій декаді березня 2024 року, а згідно з встановленими судом обставинами правопорушення було вчинено 25 лютого 2024 року.

Посилання апелянта на те, що вчинення ним адміністративного правопорушення було спровоковано працівниками поліції, які порадили йому відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 поспішав на службу, є безпідставним.

Зокрема, як було зазначено у цій постанові, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння була пов`язана з порадами чи діями працівників поліції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Отже, водій ОСОБА_1 , який зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, зобов`язаний був виконати вимогу поліцейського про проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, як це передбачено п. 2.5 ПДР України, незалежно від того, чи перебував він у стані сп`яніння.

Водій ОСОБА_1 , у якого поліцейські виявили ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння наступає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій у такому стані, керуючи транспортним засобом.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що після відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Драгер або у закладі охорони здоров`я, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що у такому випадку відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП через порушення вимог п. 2.5 ПДР України, проте і після такого роз`яснення ОСОБА_1 не змінив своєї позиції щодо відмови від проведення огляду.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 свідомо, без будь-якого спонукання відмовився від виконання передбаченого п. 2.5 ПДР України обов`язку пройти на вимогу поліцейського огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські не виконали вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП та в матеріалах справи відсутні документи щодо обмеження ОСОБА_1 в подальшому керуванні транспортним засобом, спростовуються наявними у справі доказами.

Так, ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, про що свідчить його власноруч написане зобов`язання від 25.02.2024, згідно з яким він зобов`язувався не керувати автомобілем до повного витверезіння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 намагався довести, що після написання цього зобов`язання він відразу сів у автомобіль поїхав на службу, проте такі пояснення не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Зокрема, показання свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 прибув на службу близько 9 години 20 хвилин не можуть бути взятими до уваги з наведених у цій постанові підстав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав інформацію з системи «Безпечне місто», яка була отримана в поліції братом його дружини ОСОБА_3 , та якою нібито зафіксовано рух його автомобіля 25.02.2025 з 8:00 до 10:00 (т. 1, а.с. 197-199).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що вказану інформацію він отримав з екрану комп`ютера, сфотографувавши екран в кабінеті начальника поліції в селищі Чабани, але при цьому не міг назвати прізвище та звання цієї особи.

Суддя апеляційного суду не може взяти до уваги надану ОСОБА_1 інформацію, не лише тому, що вона отримана з невідомого джерела та у сумнівний спосіб, а й тому, що з цій інформації не зазначено назву, марку, держаний номер транспортного засобу, якого вона стосується.

Водночас, необхідно врахувати, що на численні адвокатські запити та запити суду Комунальне підприємство «Інформатика», Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві, Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві не надали інформації з системи «Безпечне місто» про рух автомобіля «Dacia» д.н.з. НОМЕР_1 25 лютого 2025 року в період 8:00 до 10:00.

Доводи апелянта про недійсність огляду на стан алкогольного сп`яніння з мотивів порушення вимог ст. 266 КУпАП є необґрунтованими, оскільки поліцейські, маючи підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відсторонили його від керування транспортним засобом, запропонували водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу або у закладі охорони здоров`я та застосували технічні засоби відеозапису, як це передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 266 КУпАП.

Позаяк ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, відповідно, огляд не проводився, то у поліцейських не було потреби виписувати направлення на огляд водія чи складати акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Виходячи з наведеного суддя апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недопустимості як доказів згаданих документів.

Отже, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена належними і допустимими доказами, тому доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 суддею районного суду дотримано вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, зокрема, всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано обставини справи, постанова судді відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП, тому суддя апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляції ОСОБА_1 про порушення суддею районного суду вимог процесуального закону.

За таких обставин суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 369/3278/24

Провадження № 33/824/58/2025

Головуючий у першій інстанції Гришко О.М.

Доповідач Ковальська В.В.