Справа № 287/861/25
провадження 3/287/2332/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Русин М.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з ГУ ДПС у Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення: ОСОБА_1 , будучи головою комісії з реорганізації Олевської районної державної лікарні ветеринарної медицини, здійснював ведення податкового обліку з порушенням встановленого законом порядку, в результаті чого занижено доходи неприбуткової установи всього в сумі 52452 гривень за 2023 рік, та занижено видатки неприбуткової установи всього у сумі 52452 грн за 2023 рік, чим порушено п. 44.1 ст.44, п. 133.4 ст.133 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), наказу Міністерства фінансів України від 17.06.2016 р. №553, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07.07.2016 р. за №932/29062 (зі змінами та доповненнями).

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, заперечував обставини, викладені в протоколі. Зазначив, що він був призначений на посаду начальника Олевської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 06.08.2018 (наказ від 06.08.2018 № 11-к), а з 01.03.2023 був прийнятий на посаду завідувача відділу лікаря ветмедицини Олевського відділу Житомирської обласної державної лікарні ветеринарної медицини з 01.03.2023 (наказ від 28.02.2023 № 122-к/тр), про що надав копії відповідних наказів. При цьому станом на 2023 рік Олевська районна державна лікарня ветеринарної медицини втратила статус окремої юридичної особи внаслідок реорганізації. Обов`язки з ведення податкового обліку до початку реорганізації лікарні були покладені на бухгалтерів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду не здобуто доказів про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин, що робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ГУ ДПС у Житомирській області до суду надано протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 131 від 11.04.2025 та копію Акту документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи №7738/06-30-07-07/00698271 від 11.04.2025.

Частиною 1 ст.163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі, неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею КУпАП можливе у випадку, коли дотримання встановленого законом порядку ведення податкового обліку покладено саме на вказану особу і входить до її посадових обов`язків.

При цьому докази того, що ОСОБА_1 був відповідальним за ведення податкового обліку в період з 01.01.2018 по день завершення перевірки в матеріалах справи відсутні.

З акту вбачається, що відповідальними за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) і додержання законів про оподаткування та іншого законодавства у періоді вчинення виявлених порушень були посадові особи підприємства: головний бухгалтер ОСОБА_2 за період з 21.04.2021 по 28.02.2023, голова комісії з реорганізації Олевської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_1 за період з 13.12.2022 по день підписання акту перевірки.

Проте копій відповідних наказів, посадових обов`язків та відомостей щодо розмежування повноважень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою встановлення підстав для відповідальності, матеріали справи не містять.

Як вбачається із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки.

Відповідно до змісту п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу України(надалі ПК України) результати перевірок(крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати. Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює, не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.

Таким чином, на думку суду, акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм ПК України, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

У своїй практиці Верховний Суд уже неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. У силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №П/811/2893/14.

Також, згідно з положень ст. 58ПКУкраїни, на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Статтями 55-56 ПК України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 ПК України).

Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту порушення податкового законодавства, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.

Акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Отже, єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.

Не прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням контролюючим органом суми бюджетного відшкодування, позбавляє платника податків права на оскарження такого рішення контролюючого органу, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування немає підстав для притягнення платника податків за порушення порядку податкового обліку.

Таким чином, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 163-1 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних не може бути визнаний належним доказом в даній справі відповідно до статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

З огляду на наведені обставини, матеріали справи стосовно ОСОБА_1 не містять безумовних та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин, що виключає провадження у справі та остання підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: М. Г. Русин