ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/205/25 Головуючий І-ї інстанції Петрова Н.М.
Провадження № 33/818/682/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю захисника Ралка С.С.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Ралка С.С. на постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

З гідно постанови судді, 01.01.2025 року о 09 год. 35 хв. за адресою: м. Харків, вул. Копиловська, буд.9, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», д.н.з. « НОМЕР_1 », в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія, за допомогою Drager Alcotest 6820 прилад ARHK 0120. Результат огляду склав 1,29% проміле, чим порушила вимоги п. 2.9а ПДР України.

Постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керуванням транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі, за її змістом, захисник Ралко С.С. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, та винести нову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що 05.03.2025 року захисник Ралко С.С. не був присутній у судовому засіданні, як то зазначено в оскаржуваному рішенні суду. Того дня він прибув до Ленінського районного суду м. Харкова о 09 год. 15 хв. з метою участі у судовому засіданні, коли його було запрошено до кабінету судді та без проведення судового засідання повідомлено про відмову у задоволенні усіх раніше поданих клопотань, та у наказній формі запропоновано викласти та надати свою правову позицію у письмовій формі до 16 год. 00 хв. того ж дня. У іншому випадку, як його було повідомлено, рішення по справі буде прийнято без участі сторін. Вказані дії районного суду, на думку захисника, є грубим порушенням конституційних прав ОСОБА_1 , а саме ст. 59 Конституції України, та вимог ст. 44 КУпАП, у зв`язку із чим на підтвердження вище зазначених фактів ним 07.03.2025 року було скеровано адвокатський запит до суду першої інстанції. Станом на час подання апеляційної скарги відповідь на запит не отримано, що, в свою чергу, може свідчити про намагання приховати процесуальні порушення під час розгляду справи.

Крім того, вказує, що дії співробітників поліції під час подій, описаних у протоколі серії ЕПР1 №210102 від 01.01.2025 року, є незаконними та необгрунтованими. Зокрема, у складеному протоколі міститься позначка, що «відеофіксація не велася», в той час як в матеріалах справи наявні відеоматеріали, проте, жодним з зазначених відео не зафіксовано факт руху автомобіля, у якому перебувала ОСОБА_1 , також у рапорті інспектора УПП Харківської області ДПП А. Лихоманова зазначено, що коли екіпаж, у складі якого він перебував, прибув на місце події, то ТЗ, у якому перебувала ОСОБА_1 , стояв. Наведені фактичні дані, на думку захисника, свідчать, що складення протоколу відбувалось із порушенням процедури, оскільки ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, саме за керування ТЗ у стані алкогольного сп`яніння. Натомість, ОСОБА_1 перебувала за кермом авто, яке знаходилось у нерухомому стані, що виключає склад правопорушення.

Також, вказує, що ОСОБА_1 не була відсторонена від керування ТЗ, як того вимагає положення п.1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, та затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395.

Окрім того, під час розгляду справи районним судом стороною захисту було подано заяву про виклик свідків, на яку, в порушення вимог ст. 65, 92 КАС України, районний суд жодним чином не відреагував, так як не було прийнято жодного процесуального документа, який би вирішував питання виклику свідків.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 01.01.2025 року о 09 год. 35 хв. за адресою: м. Харків, вул. Копиловська, буд.9, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», д.н.з. « НОМЕР_1 », в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія, за допомогою Drager Alcotest 6820 прилад ARHK 0120. Результат огляду склав 1,29% проміле. Із отриманим результатом ОСОБА_1 погодилась.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 210102 від 01 січня 2025 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозаписів із нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- рапортом інспектора патрульної поліції А. Лихоманова, за змістом якого 01.01.2025 року під час несення служби до нього звернувся невідомий громадянин, який повідомив, що по Новоіванівському мосту в бік вул. Панасівської рухається автомобіль Skoda червоного кольору, в якого пошкоджено переднє праве колесо, але він все одно продовжує рух. Після прибуття за вказаною адресою було виявлено автомобіль «SKODA OCTAVIA», д.н.з. « НОМЕР_1 », який стояв у крайній правій смузі із працюючим двигуном, за кермом якого перебувала ОСОБА_1 . Остання повідомила, що їхала потихеньку на авто, а на даний момент намагається викликати евакуатор, пояснити походження автомобільних пошкоджень водій не змогла. У зв`язку з відсутністю нагрудного реєстратора, на початку розмови відеофіксація здійснювалась за допомогою власного мобільного пристрою, на допомогу було викликано інший екіпаж поліції;

- рапортом інспектора патрульної поліції О. Ємець щодо обставин події із зазначенням підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення;

- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALKOTEST 6820 ARHF-0014» від 01.01.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 1,29 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не висловлювала незгоди з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, оскільки акт підписаний без відповідних зауважень та заперечень;

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керувала автомобілем, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими. Хоча наявний матеріал відеофіксації події, яка мала місце 01.01.2025 року, не містить даних щодо безпосереднього руху ТЗ під керуванням ОСОБА_1 та її зупинки, разом з тим, зі змісту її розмови із співробітниками поліції чітко вбачається, що на запитання екіпажу як саме вона тут опинилася, остання повідомила, що їхала потихеньку, зупинилась на мосту одразу, як помітила спущене колесо. Після зауваження поліцейського, що авто треба переставити, дівчина відповіла, що під час руху в автомобіля такий неприємний звук (ймовірно, від пошкодженого колеса). Таким чином, факт керування ТЗ на місці події ОСОБА_1 жодним чином не заперечувався.

З урахуванням відомостей відеозапису камер працівників поліції, які узгоджуються з іншими зібраними матеріалами адміністративної справи, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів захисника та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності. За таких обставин, заперечення апелянтом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ.

Таким чином, відомості зафіксовані на відеозаписі, повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування після проведеного огляду є необґрунтованими та такими, що спростовуються відомостями в рапорті інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 4 Управління патрульної поліції у Харківській області ДПП капрала поліції Ємця О. від 01 січня 2025 року, де зазначено, що водію повідомлено про заборону руху, ТЗ припаркований без порушень ПДР України, та з відеозапису вбачається, що працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про те, що її відсторонено від керування автомобілем та наголошено водієві, щоб вона нікуди не їхала, з чим остання погодилася.

Посилання захисника на порушення судом першої інстанції вимог КАС України є взагалі недоречними, так як суд при розгляді справ про адміністративні правопорушення керується лише нормами КУпАП України, а питання про виклик свідків, щодо якого клопотав апелянт, було вирішено районним судом у судовому засіданні, про що вказано безпосередньо в оскаржуваній постанові суду від 05.03.2025 року.

При цьому, слід зазначити, що нормами КУпАП не передбачена фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Доводи захисника відносно того, що він фактично не приймав участі у судовому засіданні 05 березня 2025 року, хоча і був присутній у суді, спростовуються матеріалами справи, зокрема, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що адвокат Ралко С.С. приймав участь у розгляді справи, надавав свої пояснення та заперечення. Будь яких інших доказів, які б спростовували вказану інформацію матеріали справи не містять, не надано таких даних і до суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів сторони захисту, наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на рахунок того, що на час прибуття патрульної поліції на місце події автомобіль ОСОБА_1 стояв вже припаркований, тобто, фактично не був зупинений співробітниками поліції у відповідності до вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», а тому подальших підстав для проходження огляду у водія не було, слід зазначити наступне.

Так, порядок проведення огляду водіїв з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регламентується, зокрема, Постановою КМУ «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» №1103 від 17 грудня 2008 року та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС і МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до положень вище зазначеного Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для перевірки водія «SKODA OCTAVIA», д.н.з. « НОМЕР_1 » стало усне звернення невідомого громадянина, який повідомив, що вказаний ТЗ рухається з пошкодженим переднім правим колесом по Новоіванівському мосту, що також відображено у рапорті інспектора поліції Лихоманова А.

Причиною вимушеної зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 стала технічна несправність авто (пошкодження переднього правого колеса), що не заперечувалось водієм як на місці події, так і під час судового розгляду.

Під час відпрацювання співробітниками поліції звернення, що надійшло, у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд, на що водій погодилась та пройшла огляд на місці зупинки ТЗ, результат- позитивний.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що у розумінні вище наведених норм закону, співробітниками поліції не була порушена процедура проведення огляду водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Судом першої інстанції було поза розумним сумнівом встановлено, що фактичні обставини події та власні пояснення ОСОБА_1 давали працівникам поліції усі законні підстави для вимагання проходження останньою огляду на стан алкогольного сп`яніння, як особи, яка виконувала функції водія, навіть, без її безпосередньої зупинки. Твердження апелянта про відсутність такої зупинки, як єдиної підстави для виконання вимог п.2.9а ПДР, є намаганням формалізувати (звузити) правовий зміст вказаних вимог закону (в тому числі Інструкції, на яку посилається захисник) з метою уникнення відповідальності.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Отже, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що її дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нею аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та її винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Ралка С.С. залишити без задоволення.

Постанову суддіЛенінського районного суду м.Харкова від 05 березня 2025 року у справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик