ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретаря Козленко Ю.В.

особи притягнутої до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.04.2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого директором Південноукраїнського професійного коледжу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 609988 від 23.03.2025р., 22.03.2025 року о 22:40 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилився від виконання передбачених ст. 249 СК України обов`язків опікунів, щодо піклування про здоров`я та виховання, внаслідок чого неповнолітні: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самовільно залишили місце помешкання 22.03.2025 року.

Постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду особа притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді.

На думку апелянта, постанова суду є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Зазначає, що 22.03.2025 року неповнолітні: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , самовільно, не повідомивши чергового учнівського гуртожитку поїхали в м. Миколаїв. В той же день черговим було повідомлено про факт зникнення дітей- сиріт в поліцію.

Стверджує, що неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від часу їх переводу до Державного навчального закладу «Південноукраїнській професійний коледж» повністю ігнорують працівників та директора коледжу, поводяться незадовільно та проявляють небажання до конструктивного вирішення конфліктів. Внаслідок чого директор неодноразово звертався до служб у справах дітей про допомогу з проведення виховної роботи та з проханням перевести їх до іншого навчального закладу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею зазначених вимог закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 не дотримано.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 609988 від 23.03.2025р., вбачається, що ОСОБА_1 22.03.2025 року о 22:40 год. у АДРЕСА_1 , ухилився від виконання передбачених ст. 249 СК України обов`язків опікунів, щодо піклування про здоров`я та виховання, внаслідок чого неповнолітні: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самовільно залишили місце помешкання 22.03.2025 року.

Положеннями ч.1 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З огляду на те, що зазначена норма закону, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_1 , є бланкетною, то при розгляді цієї справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення так і в постанові суду.

Об`єктом вказаного вище правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

При цьому, ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч., незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Таким чином, ухиленням від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей особами, що їх замінюють, не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

За порушення таких обов`язків, батьків або осіб, які їх замінюють мають притягувати до відповідальності згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 КУпАП (зокрема, про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, або особи, які їх замінюють, йдеться в ст. 249 СК України та ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 609988 від 23.03.2025р. містить посилання на норму спеціального закону, а саме на ст. 249 СК України, проте, у протоколі складеному щодо ОСОБА_1 , не вказано якими саме своїми діями останній порушив свої обов`язки опікуна, щодо піклування про здоров`я та виховання неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме письмові пояснення самого ОСОБА_1 від 22.03.2025 року, а також свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 22.03.2025 року, навпаки свідчить про те, що 22.03.2025 року, після неявки о 22.00 год. до гуртожитку неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , черговим учнівського гуртожитку було відразу повідомлено керівництво та поліцію про факт зникнення неповнолітніх дітей.

Так, ОСОБА_1 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та пояснював, що діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 прибули з центру реабілітації, вони дуже складні, що підтверджується характеристиками з закладу центру реабілітації. Зазначав, що ці діти порушують навчальний процес, самовільно покинули гуртожиток та не повідомили нікого про те, що їдуть до м. Миколаєва. Їх навчальний заклад є закладом відкритого типу. Діти, які проживають в гуртожитку, вільно переміщуються до 22.00 год., а після 22.00 повинні знаходитись в гуртожитку. За цим слідкують чергові по гуртожитку. 22.03.2025 року чергова ОСОБА_5 після 22.00 повідомила, що неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні на місці. Надалі вона повідомила про цей факт в поліцію. Зазначав, що він, як керівник закладу, залучив прокуратуру, ювенальну поліцію, службу у справах дітей, проводився огляд дітей лікарем, останні здорові.

З доданих до апеляційної скарги численних листів до Миколаївської ОДА (департаменту освіти та науки), листів до Південноукраїнського міського центру соціальних служб та інш. вбачається, що адміністрацією Державного навчального закладу «Південноукраїнській професійний коледж» та директором навчального закладу неодноразово підіймалося питання переведення неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до іншого навчального закладу у зв`язку з тим, що останні порушували статут та правила внутрішнього розпорядку навчального закладу, педагогічна рада коледжу була змушена прийняти рішення про їхнє відрахування з направленням клопотання про дозвіл.

Окрім того, зі змісту цих матеріалів вбачається, що адміністрацією навчального закладу вживався комплекс заходів для усунення порушень та корекції поведінки неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з ними проводились численні бесіди як індивідуального так і колективного характеру за участі адміністрації, викладачів, психолога та інших відповідальних осіб. Педагогічні працівники та адміністрація неодноразово намагалися залучити неповнолітніх дітей до суспільно корисної діяльності, пропонували участь в гуртках, волонтерських проектах. Але неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 всі пропозиції були проігноровані, вони систематично порушували правила проживання в гуртожитку, принижували гідність працівників, систематично проводили булінг над іншими дітьми, про що свідчать численні доповідні працівників гуртожитку.

Ст. 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 184 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 , не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таких доказів матеріали цієї справи не містять. Навпаки матеріали провадження містять докази постійної роботи адміністрації Державного навчального закладу «Південноукраїнській професійний коледж» та її директора з неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 своїми діями порушив обов`язки опікуна, щодо піклування про здоров`я та виховання неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення належними та допустимими доказами не доведена, а тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.04.2025 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. - скасувати.

На підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 , події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.