Справа № 685/57/23
Провадження № 3-в/685/2/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши подання начальника СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області про звільнення від відбування адміністративного стягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1

встановив:

начальник СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області звернувся до суду з поданням про звільнення від відбування адміністративного стягнення ОСОБА_1 , мотивуючи його тим, що постановою Теофіпольського райсуду від 18.01.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк десять діб. 31.01.2023 постанова суду набрала законної сили та направлена судом до СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області до виконання, однак виконати постанову суду про накладення стягнення у виді арешту на строк десять діб не є можливим оскільки ОСОБА_1 19.09.2022 року був призваний по мобілізації згідно указу Президента України №69/2022 до в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення просить звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді арешту накладеного постановою Теофіпольського райсуду від 18.01.2023.

В судове засідання представник СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області не з?явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав.

ОСОБА_1 направлено судову повістку про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності представника СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області та Пирожка А.В.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання необхідно відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Теофіпольського райсуду від 18.01.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк десять діб. Відповідно до супровідного листа №236 від 01.02.2023 копіюпостанови суду направлено до СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області до виконання. 30.03.2023 на адресу Теофіпольського райсуду надійшло повідомлення СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області №631/121/119/102/117/04-2023 про те, що ОСОБА_1 19.09.2022 року був призваний по мобілізації згідно указу Президента України №69/2022 до в/ч НОМЕР_2 , тому виконати постанову суду про накладення стягнення у виді арешту на строк десять діб не є можливим. Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.06.2025 ОСОБА_1 19.09.2022 року призваний по мобілізації згідно указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 до в/ч НОМЕР_2 .

Питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст.304 КУпАП вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до вимог ст. 298 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно зі ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

За вимогами ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України.

Відповідно до ст. 303 КупАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту передбачене главою 32 розділу V КУпАП, а саме: на підставі ст. 326 постанова про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, а згідно ст. 305 цього Кодексу контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення стягнення здійснюється суддею, який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. За наявності обставин, що ускладнюють виконання такої постанови або роблять її виконання неможливим, суддя може відстрочити її виконання на строк до одного місяця (ч. 1 ст. 301 КУпАП). 23.11.2018 рішенням Конституційного Суду № 10-р/2018 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): положення ч. 1 ст. 294 КУпАП, яким встановлено, що постанови про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 («Адміністративний арешт») цього Кодексу, набирають законної сили з моменту їх винесення; положення ст. 326 КУпАП, яке передбачає, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення. Положення ч. 1 ст. 294, ст. 326 КУпАП, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення, яке є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю. На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Стаття 80 КК України (за аналогією) передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Згідно з п.п.1п.1ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Виходячи з принципу верховенства права, давність виконання постанови про накладення стягнення у виді адміністративного арешту не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку у кримінальному провадженні, у якому особа звільняється від відбування покарання за строками давності.

Відповідно до матеріалів справи, постанова Теофіпольського районного суду від 18.01.2023 про накладення адміністративного стягнення у виді арешту строком на 10 діб відносно ОСОБА_1 набрала законної сили 31.01.2023, направлена до виконання судом вчасно, однак станом на 17.06.2025 не виконана у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 призваний по мобілізації.

Разом з тим, звертаючись до суду з поданням про звільнення від відбування адміністративного стягнення, орган поліції на обґрунтування своїх вимог надав суду доказ того, що ОСОБА_1 24.02.2022 року призваний на військову службу по мобілізації у в/ч НОМЕР_2 , однак суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 і в даний час проходить військову службу у вказаній частині, а не є особою, яка самовільно залишила частину, також не надано жодного доказу того, що протягом двох років з часу набрання постановою Теофіпольського райсуду від 18.01.2023 ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчило б про відсутність підстав для зупинення чи переривання строків давності відбування адміністративного стягнення.

За таких підстав, враховуючи, що суд не наділений повноваженнями самостійно збирати докази, а клопотання про витребування доказів представник Національної поліції не подав, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 304 КУпАП,ст. 80 КК України, суд

постановив:

у задоволенні подання начальника СПД №1 ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді арешту накладеного постановою Теофіпольського районного суду від 18 січня 2023 року відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її проголошення через Теофіпольський районний суд Хмельницької області.

Головуюча