ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6892/24 Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 33/818/1052/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року

м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Гєрцик Р.В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто на користь держави суму судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

21 травня 2025 року (відповідно до штампу поштового відділення) ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за її змістом просить скасувати постанову суду та постановити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що про існування оскаржуваного рішення суду йому стало відомо з 20 травня 2025 року з інформації ЄДРСР. У судовому засіданні 17 березня 2025 року при прийнятті постанови Харківського районного суду Харківської області він не був присутній, оскільки перебував у Донецькій області та доглядав за хворою матір`ю, яка померла у квітні 2025 року. Станом на теперішній час копії оскаржуваної постанови на його адресу не надходило.

Дослідивши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її ухвалення.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що 17 березня 2025 року при постановленні оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не був присутній, однак, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить його особистий підпис у розписці від 04 лютого 2025 року, та підпис його захисника Темнюкової М.І.

Таким чином, ОСОБА_1 повною мірою був обізнаний про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, про що не заперечує і сам заявник. При цьому, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду від ОСОБА_1 до не надходило.

Водночас, посилаючись на тривалу хворобу та смерть матері, яка померла у квітні 2025 року, як на підставу відсутності в судовому засіданні 17.03.2025 року, ОСОБА_1 не надає доказів на підтвердження цього. У якості додатку до апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає копію свідоцтва про смерть (а.с.49, зворот). Натомість, згідно акту від 29.05.2025 року, 22.05.2025 року на адресу Харківського районного суду Харківської області надійшов лист з апеляційною скаргою по справі 635/6892/24. При цьому, у вищевказаному листі було виявлено недоліки, а саме відсутність копії свідоцтва про смерть. (а.с.59)

Також, ОСОБА_1 не надано медичних довідок, які б підтверджували необхідність догляду за хворою матір`ю впродовж березня-квітня 2025 року.

Водночас, вище наведені обставини, на які посилається апелянт, стали відомі вже під час апеляційного провадження, в той час як під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були відомі.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у справі приймала участь захисник Темнюкова М.І., яка знайомилася з матеріалами справи, неодноразово зверталась до суду із різного роду клопотаннями, та безумовно була обізнана про судове засідання 17 березня 2025 року (розписка від 04.02.2025 року, а.с. 41), однак, до суду також не з`явилась, про причини неявки не повідомила, клопотання щодо відкладення судового розгляду також не надала.

При цьому, враховуючи, що захисник ОСОБА_2 є адвокатом, тобто, професійним фахівцем у галузі права, то вона ознайомлена із можливими наслідками неявки в судове засідання без підтверджених поважних причин та зі встановленими КУпАП строками звернення до суду з апеляційною скаргою, а також підставами для їх поновлення.

Строк на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції закінчився 27 березня 2025 року (з урахуванням неробочих днів). Однак, з апеляційною скаргою Демков В.Г. звернувся лише 21.05.2025 року, тобто, поза межами строку на апеляційне оскарження, маючи усі об`єктивні можливості підготувати та подати апеляційну скаргу своєчасно, хоча б в загальних межах.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Поважними причинами слід вважати обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.

Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Подаючи апеляційну скаргу після пропуску строку на апеляційне оскарження, сторона справи повинна навести достатні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у визначений КУпАП строк, а отже вплинули на право сторони реалізувати конституційні засади, які визначають право на оскарження судового рішення.

Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

За таких обставин, твердження апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено із поважних причин, не підтверджено відповідними обставинами та належними доказами. Клопотання не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежать від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Оскільки, підстав для поновлення пропущеного процесуального строку немає, то у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

Повернути ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя Р.В. Гєрцик