Справа № 932/5422/25
Провадження № 3/932/2004/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Орчелота А.В., розглянув адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департамента патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Пологи Запорізької області, громадянина України, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП,

за ст. 122-4, ст.124КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 квітня 2025 року о 16 год. 05 хв. в м. Дніпро, Шевченківський район, провулок Джинчарадзе, буд. 14к, керуючи автомобілем «TOYOTA Corolla» номерний знак НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та скоїв наїзд на транспортний засіб «TOYOTA Land Cruiser» державний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв припаркований. Внаслідок дорожньо-транспорнтої пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив п.10.9ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №300772 від 14 квітня 2025 року, ОСОБА_1 , 14 квітня 2025 року о 16 год. 05 хв. в м. Дніпро, Шевченківський район, провулок Джинчарадзе, буд. 14к, керуючи автомобілем «TOYOTA Corolla» номерний знак НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та скоїв наїзд на транспортний засіб «TOYOTA Land Cruiser» державний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв припаркований. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, після чого залишив місце пригоди, до якої був причетним. Розшукуваними заходами був встановлений поліцією, чим порушив п.2.10(а) ПДР України. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.122-4КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП, фактично визнав, проте зазначив, що умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4КУпАП не мав, оскільки, за обставинами зазначеними в протоколі інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП, які мали місце 14 квітня 2025 року о 16 год. 05 хв. в м. Дніпро, Шевченківський район, провулок Джинчарадзе, буд. 14к, він керуючи транспортним засобом «TOYOTA Corolla» номерний знак НОМЕР_1 , помітив, що своїм транспортним засобом торкнувся припаркованого автомобіля «TOYOTA Land Cruiser» державний номерний знак НОМЕР_2 , однак його транспортний засіб не отримав жодних механічних пошкоджень, внаслідок події він перехвилювався, йому стало погано та він поїхав додому, оскільки проживає недалеко, а тому він не міг усвідомлювати наслідки своїх дій і навмисно залишити місце ДТП, уникаючи адміністративної відповідальності.

Вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.36КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП - №932/5422/25 (провадження №3/932/2004/25) та за ст. 124 КУпАП - №932/5424/25 (провадження № 3/932/2005/25) - об`єднані в одне провадження. Справі присвоєно №932/5422/25 (провадження №3/932/2004/25).

Вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Статтею 124КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Факт порушення ОСОБА_1 п.10.9 ПДР України, а відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП, підтверджується даними, що містить протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №300767 від 14 квітня 2025 року, схема з місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 14.04.2025 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року та іншими матеріалами справи.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та провина останнього у його скоєнні вважається доведеною.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, є необхідними дотримання вимог статей 23,33КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог ст.22КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справи, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Вирішення питання про застосування положень ст.22КУпАП суд вирішує з урахуванням узагальнення судової практики Верховного Суду щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено. Проте, у кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Дотримуючись принципу співмірності між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його матеріальний стан, усвідомлення протиправності своєї поведінки і визнання ним своєї провини у скоєні відповідного правопорушення, приймаючи до уваги його відношення до вчиненого, а також те, що за наслідками ДТП матеріальна та моральна шкода завдана не значна, претензії, з боку потерпілої - відсутні, вважаю, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення є малозначним і останнього слід звільнити від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, чого буде достатньо для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення із кваліфікацію дій за ст.122-4КУпАП, які складаються з протоколу серії ЕПР1 №300772, копії схеми з місця ДТП, копії письмових пояснень ОСОБА_2 від 14.04.2025 року, копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року, вислухав пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, вважаю, необхідним провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП - закрити, виходячи з наступного.

Згідно з положенням ст.7КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушення інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.9КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст.245,280КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положенням ст.122-4КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Положеннями статей 251,252КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні обставин справи у їх сукупності, керуючись законом, правосвідомістю.

Зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності даного виду судочинства, відповідно до ч.2 ст.251КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Судовий розгляд проводиться в межах обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Разом з цим, враховуючи обставини події, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд доходить до висновку, що у ОСОБА_1 був відсутній, як прямий так і не прямий умисел на вчинення правопорушення передбаченого ст.122-4КУпАП, оскільки зважаючи на обставини ДТП, ОСОБА_1 , фактично не міг та/або не усвідомлював наслідків інкримінованого адміністративного правопорушення, а отже в його діях відсутня і суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

Будь-яких інших доказів на підтвердження умисного вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення до протоколу не долучено.

Суд не має права самостійно змінювати кваліфікацію адміністративного правопорушення, інкримінованого особі та/або відшукувати докази на користь обвинувачення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог діючого законодавства докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та Законами України, міжнародним договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої унаслідок істотного порушення прав та свобод людини є недопустимими.

Згідно з ч.1 ст.17Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Частина 1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розглядйого справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який …встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.62Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4КУпАП, а тому в його діях відсутні подія і склад цього правопорушення, в зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.22,122-4,124, 247,280,284-285КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі ст.22КУпАП - ОСОБА_1 - звільнити від адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ст.124КУпАП, в силу малозначності вчиненого і оголосити йому усне зауваження.

Відповідно до ч.2 ст.284КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

На підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.122-4КУпАП, стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Шевченківського

районного суду міста Дніпра А.В. Орчелота