Справа № 287/673/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Любомир Вікторович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 , не працюючого, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №253163 від 21.02.2025 року слідує, що 23.06.2024 року, о 23 год. 10 хв., в м. Олевську, по вул. Івана Франка, Коростенського району, Житомирської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом марки КТМ, без державного номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Суд зазначає, що інформація про дату, час та місце розгляду справи перебуває у відкритому доступі на офіційному сайті суду, а відтак ОСОБА_1 мав цікавитись долею справи, добросовісно користуватись наданими йому процесуальними правами. Окрім цього, ОСОБА_1 знав про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №253163 від 21.02.2025 року, як і про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться в суді.

Суд враховує, що ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п. 53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово констатував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ст. 6 даної Конвенції.

З огляду на те, що законом передбачений певний строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також з урахуванням вимог ст. 268 КУпАП, у відповідності до якої присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності в судовому засіданні ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов наступних висновків.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Верховний суд наголошує, що судді при розгляді справ про адміністративне правопорушення не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішенні ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

У рішенні по справі «Карелін проти росії» («заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ зазначив про заборону зміни судами у своїх рішеннях фабули правопорушення, усувати певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки це становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

У постанові ККС ВС від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19) зроблено висновок, за яким стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №253163 від 21.02.2025 року 23.06.2024 року, о 23 год. 10 хв., в м. Олевську, по вул. Івана Франка, Коростенського району, Житомирської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом марки КТМ, без державного номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9А Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Питання, пов`язані з проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103).

Відповідно до ч. 6 розділу І Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

За ч. 7 розділу І Інструкції № 1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 8 розділу І Інструкції № 1452/735 у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Таким чином, положеннями законодавства, що регулює порядок огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння встановлені підстави для проведення огляду в закладі охорони здоров`я, якими є:

незгода водія на проведення огляду поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів;

незгода водія з результатами огляду поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів;

настання ДТП, внаслідок якої є особи, що загинули або травмовані

З матеріалів справи слідує, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився в закладі охорони здоров`я.

При цьому, з наданих матеріалів відеозапису встановлено, що такі матеріали не містять фіксації огляду ОСОБА_1 безпосередньо в закладі охорони здоров`я.

Вирішуючи питання про те, чи є обов`язковим проведення фіксації огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Положення ч. 3 є продовженням ч. 2 ст. 266 КУпАП і встановлюють, що у разі незгоди водія транспортного засобу з проведення огляду на місці зупинки поліцейським чи у разі незгоди з результатами такого огляду, огляд на стан сп`яніння проводиться в закладі охорони здоров`я.

При цьому, ч. 4 цієї статті регламентує, що огляд водія на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я проводиться за обов`язковою участі поліцейського.

Поліцейський у своїй діяльності, у тому числі при оформленні матеріалів справи про адміністративні правопорушення, керується не лише вимогами КУпАП, а й Законом України «Про Національну поліцію» та підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими у спосіб, що не суперечать Конституції України та іншим Законам України (ст. 8 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Складовою принципу Верховенства права є принцип правової визначеності, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (до аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП мають право складати уповноважені на те особи органів Національної поліції.

За ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, до повноважень органів Національної поліції належить складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП та збирання доказів, якими це правопорушення підтверджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

За ч. 4 цієї статті Закону, обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є превентивним поліцейським заходом (п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону)

За п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 40 цього Закону, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Нормативно-правовим актом, що регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів є Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026.

За п. 5 розділу ІІ цієї Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Одним з підзаконних нормативно-правових актів, прийнятих у відповідності до положень ст. 266 КУпАП, який більш детально регламентує порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водіїв транспортних засобів є Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103).

Пункт 14 Порядку № 1103 визначає, що висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

Закріплений КМУ зміст п. 14 Положення № 1103 дає право особі, яка пройшла огляд на стан сп`яніння оспорювати результати медичного огляду, якщо особа вважає, що при проведенні її огляду була порушена відповідна процедура.

Відтак, зміст положень цього пункту дає підстави стверджувати, що висновок за результатами медичного огляду на стан сп`яніння є спростовною презумпцією, тобто такий висновок є правомірним, належним і допустимим доказом до поки не встановлено зворотного.

Кабінет Міністрів України, затверджуючи зміст п. 14 Положення № 1103 припускав можливість допущення порушень процедури огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, та, для забезпечення прав освідуваної особи, в п. 14 Порядку № 1103 закріпив право оскаржувати результати такого огляду.

Питання про те, в порядку якого судочинства підлягає розгляд справи про оскарження висновків щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння було предметом розгляду Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

У постановах від 11.08.2020 у справі № 120/4189/19-а та від 27.01.2023 року у справі № 340/2716/22 Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою висновок медичного огляду на стан сп`яніння не може бути самостійним предметом судового розгляду за правилами будь-якого судочинства, що водночас не свідчить про позбавлення особи права на його спростування у судовому порядку під час вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння є предметом судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення та повинен досліджуватись на рівні з іншими доказами з наданням такому висновку оцінки на предмет його належності та допустимості.

Проведення відеофіксації процедури огляду на стан сп`яніння є законодавчо закріпленою гарантією для подальшого правильного і безстороннього дослідження судом процедури огляду на стан сп`яніння та перевірки її на предмет законності при розгляді справи про адміністративне правопорушення по суті для ухвалення відповідного рішення.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 та 4 ст. 266 КУпАП, ст.ст. 3, 29, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», п. 14 Порядку № 1103 та згаданих правових позицій Верховного Суду, застосування відеофіксації огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є гарантією дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме права навести свої аргументи щодо законності процедури огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та звернути на них увагу при дослідженні доказів в судовому засіданні.

Відсутність в ч. 3 ст. 266 КУпАП прямої вказівки на необхідність застосування відеозапису огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не звільняє працівника поліції від обов`язку збирання доказів задля забезпечення фіксації процедури такого огляду для:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності навести свої аргументи про дотримання/не дотримання процедури огляду на стан сп`яніння у судовому засіданні при оцінці доказів, у тому числі оспорювати правильність такого огляду, як це визначено п. 14 Порядку № 1103.

суду надати оцінку процедурі проведення огляду на стан сп`яніння на предмет законності для прийняти рішення про належність та допустимість як доказу результатів огляду на стан сп`яніння.

Відсутність в справі матеріалів відеозапису, на яких зафіксована процедура проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я нівелює право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оспорити процедуру такого огляду та її результати на підставі зібраних об`єктивних доказів і відповідно позбавляє суд надати оцінку правомірності проведення такої процедури та її результатів.

Матеріал відеозапису є об`єктивним доказом, який відтворює обставини на місці події, поведінку учасників справи та інших осіб і як доказ відображає об`єктивність таких дій в незалежності від подальшої волі, намірів, аргументів і доводів як учасників справи так і інших осіб (зокрема, при допиті потерпілих, свідків, лікарів, працівників поліції тощо).

Слід також звернути увагу, що положеннями ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 та Інструкцією № 1452/735 не регламентовано обов`язок лікаря (фельдшера) вносити в документи, що складаються за результатами проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (Акт медичного огляду, Висновок за результатами медичного огляду тощо) зауваження, заперечення клопотання тощо освідуваної особи.

Тому, складення таких документів та формування їх змісту належить до виключної компетенції лікарів (фельдшерів).

Відтак, у справах вказаної категорії наявність матеріалів відеозапису з повною фіксацією процедури проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є об`єктивним доказом, за допомогою якого можливо надати оцінку процедурі проведення огляду на стан сп`яніння та її результатів з точки зору належності та допустимості як доказів у справі.

Надання такої оцінки є обов`язком суду для подальшого вирішення питання про прийняття чи неприйняття зібраних доказів при ухваленні у справі остаточного рішення.

Проте, як зазначено вище з наданих матеріалів відеозапису встановлено, що такі матеріали не містять фіксації огляду ОСОБА_1 безпосередньо в закладі охорони здоров`я. Зокрема, на диску з відеозаписом події, що доданий уповноваженою службовою особою Національної поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, наявні п`ять відеофайлів під назвою « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 1», « ОСОБА_1 2», « ОСОБА_1 3», « ОСОБА_1 4». На вказаних відеофайлах відображено лише процес ознайомлення ОСОБА_1 зі складеними відносно нього адміністративними матеріалами 21.02.2025 року.

Слід зазначити, що з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи 05.05.2025 року за вих. №287/673/25/1429/2025 Олевський районний суд Житомирської області звернувся із відповідним запитом до начальника відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області з проханням надати суду інформацію про те чи проводилася, у встановленому законом порядку, відеофіксація обставин події, що мала місце 23.06.2024 року при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, як про це зазначено у фабулі протоколу серії ЕПР1 №253163 від 21.02.2025 року.

27.05.2025 року на вказаний запит суду відділенням поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області надано диск DVD-R разом із супровідним листом.

Проте, при дослідженні вказаного диску встановлено, що на ньому також не зафіксовано процедури проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Зокрема, на вказаному відеозаписі відображено лише процес спілкування працівників поліції з очевидцями, які перебували на місці ДТП та працівниками швидкої допомоги. При цьому, медична сестра карети швидкої допомоги повідомляла працівників поліції про те, що вона не відчуває ознак алкогольного сп`яніння (запаху алкоголю з порожнини рота) від учасників ДТП.

Сукупність встановлених обставин у взаємозв`язку з відсутністю матеріалів відеозапису, які б відображали процедуру огляду ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я свідчить про те, що загалом така процедура була порушена як лікарями, які не дотримались вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735, так і працівниками поліції, які задля забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, мали б фіксувати проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я.

Відсутність матеріалів відеозапису ставить під обґрунтований сумнів правильність проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а тому такі сумніви в силу ст. 62 Конституції України тлумачаться на його користь.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Аналогічні положення закріплені в п. 22 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735.

Враховуючи наведене, суд позбавлений можливості прийняти до уваги як належні та допустимі докази диск з відеозаписом події та копію результату токсикологічного дослідження крові від 26.06.2025 року №1803, оскільки за відсутності належної відеофіксації процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, такий стан визнається судом недоведеним.

Крім того, копія результату токсикологічного дослідження крові від 26.06.2024 року №1803 не завірена належним чином, а саме не містить зазначення ПІБ та посади посадової особи, яка таку копію засвідчила.

Окремо слід зазначити, що згідно до п. п. 8, 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я є обов`язковим.

Проте, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейські у встановленому законом порядку не направляли водія ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Наведене також свідчить про порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У матеріалах справи також наявні копія постанови старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Ткача Я.Ю. про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження від 19.02.2025 року, а також копії деяких матеріалів кримінального провадження №0000156 від 24.06.2024 року зібраних в рамках проведення досудового розслідування.

Проте, суд звертає увагу, що встановлені під час досудового розслідування слідчим обставини не можуть бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки у даному випадку працівниками патрульної поліції не було дотримано законодавчо визначених вимог та порядку оформлення адміністративних матеріалів.

Згідно ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції не має права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на орган поліції.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суд дійшов висновку, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку не доведений належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеним.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.

Виходячи із вищенаведеного, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 33-35, 130, 221, 245, 247, 251, 266, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В.Винар