ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

за участю захисника адвоката Бакуліна Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника адвоката Бакуліна Д.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто судовий збір у сумі 605.60 грн, -

в с т а н о в и л а:

постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу серії ААД № 982669 від 12 жовтня 2024 року17.10.2024 року о 11 год. 25 год. по вул. Центральна, біля буд. 160, м. Краматорськ водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ChryslerJuoda» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння.

Пройти огляд у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився, що підтверджується висновком №202 КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності в м. Краматорськ», чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову захисником адвокатом Бакуліним Д.О., діючим в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подана апеляційна скарга із пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку вказує, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 не отримував ані фізично, ані засобами поштового зв`язку, та не міг отримати за місцем реєстрації, у зв`язку з безперервним проходженням військової служби на території Донецької області. Про факт існування поштових відправлень з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 дізнався лише по прибуттю до м. Одеса на щорічну основну відпустку, що підтверджується копією відпускного квитка, що виданий командиром військової частини НОМЕР_2 , на період з 14 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року.

ОСОБА_1 звернувся до адвоката за правовою допомогою та 16.04.2025 року адвокатом було подано до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області клопотання про переведення в електронну форму процесуальних та інших документи по справі, 23.04.2025 року співробітниками суду повідомлено про неможливість з технічних причин задовольнити клопотання. 28.04.2025 року адвокату в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області було надано можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАПпостанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови суду в той же строк вручається або висилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На підставі наведених даних захисником, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 , оскільки фактично сторона захисту була ознайомлена з рішенням суду 28 квітня 2025 р.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Бакулін Д.О., оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що матеріали справи не містять даних належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, так суду першої інстанції було відомо про проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , та його відсутність за місцем реєстрації. Будь-які повістки чи виклики, що могли бути направлені на адресу військової частини або ВСП в Донецькій області, та передані відповідно ОСОБА_1 матеріалах справи відсутні, як і будь-які інші докази належного повідомлення особи про розгляд у відношенні нього адміністративної справи.

Наголошує, що судом першої інстанції не було досліджено та з`ясовано усі істотні обставини справи, які свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, наслідок ухвалено протиправне та незаконне рішення. Доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять, оскільки відеозапис, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, розпочинається з того, як невідомі особи за кадром, пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі м. Краматорськ.

Звертає увагу, що ані протокол про адміністративне правопорушення, ані долучений до нього відеозапис не містять обставин зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 .

Крім того, долучений до протоколу відеозапис не містить відео фіксації роз`яснення ОСОБА_1 його прав, порядку проведення огляду як військовослужбовця на стан сп`яніння.

Стверджує, що огляд ОСОБА_1 мав здійснюватися із дотриманням особливо Порядку, а саме уповноваженою на те особою, та з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем. Отже, огляд ОСОБА_1 проведений неуповноваженою особою, а тому вважається недійним.

Вказує, що відеозапис долучений до матеріалів справи переривається та є не повним, а тому стає неможливим встановлення уповноважених осіб, які зупинили ОСОБА_1 та проводили попередній огляд,

Зазначає, що матеріали справи містять рапорт поліцейського, однак огляд на місці виявлення військовослужбовця або в органі управління Служби правопорядку не проводився. А матеріали справи не містять направлення на огляд на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 . Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, а свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі.

Зауважує, що по приїзду до медичного закладу ОСОБА_1 було здійснено спробу надання матеріалу для дослідження біологічного середовища. За вказівкою лікаря цим матеріалом мала бути сеча водія, який має ознаки наркотичного сп`яніння. У зв`язку з фізіологічними особливостями організму, ОСОБА_1 не зміг здати вказаний матеріал для дослідження біологічного середовища, що також підтверджується словами головного лікаря на відеофіксації. На відеозаписі, що долучено до матеріалів справи, чітко вбачається, що посадовими особами медичного закладу не було дотримано положень порядку здійснення досліджень на наркотичне або алкогольне сп`яніння, та не вказано ОСОБА_1 на можливість отримання інших зразків біологічного середовища, окрім як аналіз сечі.

У зв`язку з неможливістю здати біологічну речовину, після вказівки командира у телефонному режимі, ОСОБА_1 був змушений підписати відмову від проходження досліджень та повернутися до військової частини, з метою виконання свої посадових обов`язків, що і стало підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. 18.10.2024 року ОСОБА_1 доставлений військовою частиною НОМЕР_2 за направленням командирадля проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, за результатами якогоознак будь-якого сп`яніння не виявлено.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю його захисника.

Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі; заслухавши захисника адвокатаБакуліна Д.О.,суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадядн, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як вбачається з матеріалівсправи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, доведенню підлягає факт керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та факт відмови від проходженні відповідного огляду на стан такого сп`яніння.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, судом першої інстанції не встановлено обставин справи, в оскаржуваному рішенні лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення. В своїй мотивувальній частині судом фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, які безпосередньо встановлені судом, а викладені лише відповідно до протоколу.

Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, в наявності. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки.

З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення, як на доказ вини останнього надано рапорт, відеозапис поліцейських, медичний висновок, на підставі чого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 982669.

Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктами 7-13 розділу ІІІ Інструкції визначається, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Як вбачається із матеріалів справи 17.10.2024 року ОСОБА_1 зупинили працівники патрульної поліції, які виявили у водія ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, на що він погодився та прослідував з працівниками поліції до медичного закладу, однак здати біологічну речовину у виді сечі не зміг, при цьому здійснював заходи задля реалізації такого обов`язку, шляхом вживання додаткової рідини, однак таку біологічну речовину здати не зміг. При цьому, жодних пропозицій лікаря щодо проходження медичного огляду шляхом відібрання іншої біологічної речовини, запропоновано не було.

Вказані дії ОСОБА_1 розцінені, медичним працівником та працівниками поліції, як відмова від проходження огляду у медичному закладі.

Відтак, враховуючи те, що лікар в медичному закладі обмежився лише пропозицією ОСОБА_1 , здати сечу, яку він фізіологічно не зміг здати і не було вжито заходів для дослідження будь-якого іншого біологічного середовища, як це передбачено відповідною Інструкцією, зокрема, не взято кров для дослідження або слину, апеляційний суд приходить до висновку, що при огляді ОСОБА_1 порушено порядок такого огляду, а висновок лікаря про відмову в проходженні огляду, з урахуванням поведінки ОСОБА_1 , не може слугувати достатнім та беззаперечним доказом відмови останнього пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки медичним працівником не вжито всіх заходів для надання можливості ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що за відсутності належних доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною.

Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).

З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП занаслідками розглядуапеляційної скаргисуд апеляційноїінстанції маєправоскасувати постанову та закрити провадження у справі.

За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

клопотання захисника адвоката Бакуліна Д.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника адвоката Бакуліна Д.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА