Справа № 299/4390/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/849/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ковальчук О. В. на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.07.2024.

Цією постановою із урахуванням постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06.08.2024 про виправлення описки:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Слов`янськ Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 147599 від 02.05.2024 та постанови суду від 18.07.2024 вбачається, що 02.05.2024 о 01 год 30 хв у рамках реалізації оперативної інформації спільною міжвідомчою групою в складі представників головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону спільно з Мукачівським РВ УСБУ, слідчих відділу ВРОТЗ ГУ НП в Закарпатській області, у межах прикордонної смуги на околиці н.п. Тисобикень напрямок 70 прикордонного знаку на відстані близько 3000 метрів від лінії державного кордону України (територія Пийтерфолвіської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_2 , який спільно з однією особою, персональні дані якої не зазначаються у зв`язку з тим, що особа являється конфідентом, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ковальчук О. В. просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Посилається на те, що наявні у матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки жодним чином не підтверджують умислу ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону. Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а рапорт працівника прикордонної служби та схема затримання складені зацікавленими особами працівниками прикордонної служби. Матеріали справи не містять доказів,

-2-

які б підтверджували факт перетину ОСОБА_2 державного кордону, а також відомостей про те, що місце, де було затримано ОСОБА_2 , є забороненим для перебування у ньому людей.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Ковальчук О. В. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП явка особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, у судове засідання на апеляційний розгляд справи не є обов`язковою. Захисник Ковальчук О. В. повідомлена поштовим зв`язком, а ОСОБА_2 направлено повідомлення про час та місце розгляду справи відповідно до вимог, однак таке повернулося до апеляційного суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що апеляційним судом вжито заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 і він вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за можливе роз глянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Ковальчук О. В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 147599 від 02.05.2024 встановлено, що 02.05.2024 о 01 год 30 хв у рамках реалізації оперативної інформації спільною міжвідомчою групою в складі представників головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону спільно з Мукачівським РВ УСБУ, слідчих відділу ВРОТЗ ГУ НП в Закарпатській області, у межах прикордонної смуги на околиці н.п. Тисобикень напрямок 70 прикордонного знаку на відстані близько 3000 метрів від лінії державного кордону України (територія Пийтерфолвіської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), був виявлений та затриманий

-3-

громадянин України ОСОБА_2 , який спільно з однією особою, персональні дані якої не зазначаються, у зв`язку з тим, що особа являється конфідентом, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 02.05.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів ОСОБА_2 від 02.05.2024, рапортом старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з нелегальною міграцією відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 від 02.05.2024, схемою виявлення та затримання ОСОБА_2 , письмовими поясненнями та заявами ОСОБА_2 від 02.05.2024.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що старший офіцер (старший оперуповноважений) відділення боротьби з нелегальною міграцією відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що старший офіцер ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до визнання ним своєї вини, надання письмових пояснень, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_2 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказами та обґрунтовано визнав їх такими, що

-4-

підтверджують вину в порушенні вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки жодним чином не підтверджують умислу ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та безпідставними, а також спростовуються змістом протоколу та доданими до нього матеріалами, якими підтверджено, що ОСОБА_2 у складі групи осіб намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску, що ним визнано під час затримання.

Доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд визнає неспроможними з огляду на те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник не конкретизує, у чому саме полягає невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.

Жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і доводи апеляційної скарги про те, що рапорт працівника прикордонної служби та схема затримання складені зацікавленими особами працівниками прикордонної служби.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону у складі групи осіб.

У зв`язку з чим, безпідставними і необґрунтованими є доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт спроби перетину ОСОБА_2 державного кордону, а також відомостей про те, що місце, де було затримано ОСОБА_2 , є забороненим для перебування у ньому людей

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України

-5-

відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 02.05.2024 о 01 год 30 хв у рамках реалізації оперативної інформації спільною міжвідомчою групою в складі представників головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону спільно з Мукачівським РВ УСБУ, слідчих відділу ВРОТЗ ГУ НП в Закарпатській області, у межах прикордонної смуги на околиці н.п. Тисобикень напрямок 70 прикордонного знаку на відстані близько 3000 метрів від лінії державного кордону України (територія Пийтерфолвіської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_2 , який спільно з однією особою, персональні дані якої не зазначаються у зв`язку з тим, що особа являється конфідентом, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, визнав, що мав намір на незаконний перетин державного кордону, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень. Крім того, виявлені у ОСОБА_2 згідно протоколу особистого огляду речі (особисті документи, грошові кошти, гаджети) безумовно свідчать про наміри та спробу ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Разом з тим, у підтвердження доводів про відсутність у ОСОБА_2 умислу на незаконний перетин державного кордону, сторона захисту в апеляційній скарзі не вказує та не надала будь-яких доказів про те, якою саме була мета перебування ОСОБА_2 у місці, де його було затримано.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 , який є мешканцем м. Київ, перебував 02.05.2024 о 01 год 30 хв у місці, де його затримано, з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску в складі групи осіб.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм

-6-

матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 сплачено призначений йому відповідно до оскаржуваної постанови розмір штрафу 8500 грн та судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ковальчук О. В. залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.07.2024 щодо ОСОБА_5 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя