Справа № 357/4282/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Олександр Шовкопляс розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП:дані відсутні,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП

У С Т А Н О В И В:

Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління національної поліції в Київській області надіслано для розгляду матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВАД № 651077 від 12.09.2024 року, близько 16 години 00 хвилин в магазині «Парілка» по вул.. Ярослава Мудрого, 18/1 в м. Біла Церква, ОСОБА_1 , здійснював реалізацію тютюнових виробів, у період припинення дії ліцензії на право Роздрібної торгівлі тютюновими виробами, яка дійсна до 25.01.2025, чим порушив порядок провадження господарської діяльності, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 , до суду на виклик не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додатку «Viber», причини неявки невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейській суд з прав людини в своєму рішенні по справі «Пономарев проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. З огляду на вказані положення рішення Європейського суду з прав людини та положень чинного законодавства, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до вимог Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності можливість своєчасно дізнатись про хід судового розгляду. Таким чином, відсутність ОСОБА_1 , під час розгляду справи в суді зумовлена саме його пасивною поведінкою, небажанням брати участь в судовому засіданні та розцінюється судом як дії, спрямовані на ухилення від передбаченої законом відповідальності.

За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу, за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо (стаття 280 КУпАП).

Так, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюються органом (посадовою особою) на підставі доказів у справі про адміністративне правопорушення, тобто будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюються зазначені обставини. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч.1ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

При цьому, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення є бланкетною, оскільки відсилає до інших норм (правил). Тому посилання в протоколі як на певний вид господарської діяльності, так і на конкретні норми (правила), які порушені, є обов`язковим, що свідчить про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, який регламентує господарську діяльність, що потребує ліцензування або державну реєстрацію суб`єкта господарювання.

Між тим, згідно з протоколом, складеним поліцейським Білоцерківського РУП Негода А.О., притягується до адміністративної відповідальності за те, 12.09.2024 року, близько 16 години 00 хвилин в магазині «Парілка» по вул. Ярослава Мудрого, 18/1 в м. Біла Церква, ОСОБА_1 , здійснював реалізацію тютюнових виробів, у період припинення дії ліцензії на право Роздрібної торгівлі тютюновими виробами, яка дійсна до 25.01.2025, чим порушив порядок провадження господарської діяльності, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Враховуючи наведене, убачається, що у протоколі, особа яка його складала, мала навести відповідні норми закону, що регулюють заняття господарською діяльністю, та яку саме норму закону порушив ОСОБА_1 і у чому це виразилося.

Однак, протокол, складений стосовно ОСОБА_1 , не містить жодних посилань на нормативні акти (закон), які передбачають ліцензування діяльності, якою займався ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець.

Відсутність посилань у протоколі на нормативний акт, який встановлює обов`язок отримання ліцензії на зайняття відповідною діяльністю, свідчать про невідповідність протоколу вимогам ст.256 КУпАП.

Факт продажу цигарок не підтверджено належними та беззаперечними доказами, а саме: фіскальним чеком, актом контрольних закупок, або матеріалами відеофіксації.

Працівниками поліції не надано письмових доказів, щодо того, чи зверталася особа, що придбала товар, з відповідною скаргою чи повідомленням про це до органу поліції.

Суд наголошує, що особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Разом з тим у протоколі не викладено повно фактичних обставин правопорушення, не зазначено, чи існувала реалізація тютюнових виробів.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду надано не було.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, згідно з ч.ч.1,2 ст.3 Господарського кодексу України(далі ГК), під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Відповідно до ст.42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно зі ст.20 ч.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020р. по справі №489/4827/16а, свідчення службової особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки по своїй правовій природі фіксує обставини вчинення такого правопорушення.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та не має права самостійно обирати норму права, яка була порушена особою. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку.

Суддя вважає, що суть вчинених правопорушень з кваліфікацією дій ФОП ОСОБА_2 за ч.1 ст.164 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom)).

Окрім того, суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, а саме, що відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

З урахуванням вищезазначеного суд, не вбачає в діях ОСОБА_1 поставлених йому у провину порушень за яких передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП та приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Таким чином, зважаючи на обставини складення протоколу, беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП «поза розумним сумнівом», що є підставою для закриття провадження у справі.

За змістом ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст. 283, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч. 1 п.1 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вилучені речові докази відповідно до протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 12.03.2025 року - повернути законному власнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяОлександр ШОВКОПЛЯС