Справа № 461/3210/25 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О. Р.
Провадження № 33/811/833/25 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., з участю представника Львівської митниці Кирчея Ю.Я., розглянувши у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2025 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.471 МК України

встановив:

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 13.05.2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 гривень. Вилучений, відповідно до протоколу про порушення митних правил №0515/UA209000/2025 від 08.03.2025 року, товар, а саме: ікона «Богородиця Замилування Вишгородська» II половини XIX ст. конфісковано в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання товару в розмірі 18,92 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Згідно з постановою суду, 23.03.2025 в зону митного контролю пункту пропуску «Краковець» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України» прибув транспортний засіб FORD MONDEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , яка прямувала у приватних справах до Німеччини. Формою проходження митного контролю обрано канал «зелений коридор», та до декларування ніяких предметів заявлено не було.

Під час здійснення митного контролю вказаного транспортного засобу, а саме у ході митного огляду було виявлено ікону із зображенням Матері Божої з маленьким Ісусом Христом на руках в металевому окладі жовтого кольору, без дерев`яної рами, розміром: 220мм*180мм*25мм, вагою 420 грам. Жодних дозвільних документів на її вивезення не надавалось. Виявлена ікона знаходилась у салоні автомобіля в папці для документів, без ознак приховування. На момент переміщення через митний кордон України вказаної ікони ОСОБА_1 дозвільних документів на її вивезення не надавала.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 повідомила, що дана ікона належала її бабі ОСОБА_2 , та вона вирішила забрати її з собою до Німеччини оскільки в Україні не приживає через воєнні дії.

З метою перевірки законності переміщення через митний кордон України вказаної ікони, листом Львівської митниці №7.4-3/28-13-01/5.9/7779 від 25.03.2025 її було скеровано до Національного музею у Львові імені Андрея Шептицького, з метою проведення відповідного дослідження на предмет культурної, історичної цінності, а також визначення її вартості. Згідно листа Національного музею у Львові імені Андрея Шептицького №141 від 27.03.2025 (вх.митниці №11126/13-28-13 від 28.03.2025) представлена на експертизу ікона «Богородиця Замилування Вишгородська» II половини XIX ст. має історичну та музейну цінність та повинна бути внесена до Державного реєстру національного культурного надбання. Ікона не підлягає вивезенню з території України.

Згідно з частиною 1 статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини 2 статті 366 Митного кодексу України початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення. Відповідно до частини б статті 366 Митного кодексу України громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 372 Митного кодексу України, тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами за межі митної території України культурних цінностей здійснюється з поданням відповідних документів, які підтверджують право вивезення за межі митної території України культурних цінностей та дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо тимчасового вивезення таких товарів за межі митної території України. Частиною 1 статті 197 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України.

Відповідно до частини 2 Постанови Кабінету міністрів України від 21 травня 2012 року № 448 «Про порядок вивезення (пересилання) за межі митної території України громадянами дорогоцінних металів (за винятком банківських металів, пам`ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних металів), дорогоцінного каміння та виробів з них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження» встановлено, що вивезення (пересилання) за межі митної території України громадянами культурних цінностей з метою їх відчуження здійснюється у разі, коли сумарна фактурна вартість культурних цінностей не перевищує суму, еквівалентну 10000 євро, на підставі свідоцтва встановленого зразка на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей та з обов`язковим письмовим декларуванням.

Відповідно до частини 2 статті 371 Митного кодексу України, товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро та на які законом встановлено вивізне мито та/або якщо відповідно до закону державними органами видаються документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, із сплатою у випадках, визначених законами України, вивізного мита та з поданням відповідних документів, виданих державними органами.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних

цінностей» від 21 вересня 1999 року №1068-ХІУ передбачено, що контроль за вивезенням, ввезенням і поверненням культурних цінностей здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей. Відповідно до пункту 1.6. «Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22 квітня 2002 року №258, вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України.

Листом Львівської митниці від 31.03.2025 №7.4-4/28-13-01/10/8287 викликалась ОСОБА_1 для вирішення питання щодо складання протоколу про порушення митних правил. На лист митниці, засобами електронного зв`язку від ОСОБА_1 отримано відповідь (вх. митниці №11638/10-28-13 від 02.04.2025) про неможливість прибути у визначений час та просить розглянути справу без її особистої присутності.

Таким чином, ОСОБА_1 шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо вивезення за межі митної території України та які переміщуються громадянами, намагалась перемістити ікону «Богородиця Замилування Вишгородська» II половини XIX ст., яка має історичну та музейну цінність та повинна бути внесена до Державного реєстру національного культурного надбання. Ікона не підлягає вивезенню з території України.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначену постанову суду, в якій просить, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій оскаржувану постанову суду змінити в частині накладеного стягнення та призначити їй стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів, а саме: ікони «Богородиця Замилування Вишгородська».

На підтримку своїх апеляційних вимог апелянт, фактично не оспорюючи свою вину у скоєному покликається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням вимог законодавства, без повного та об`єктивного розгляду справи, оскільки щиро розкаюється в скоєному, конфіскована ікона є сімейною реліквією, яка була подарована їй бабцею.

На апеляційний розгляд ОСОБА_3 -Подворна М.Р. не прибула, натомість подала заяву, у якій підтримала апеляційні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника митного органу, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи №461/3210/25 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, що стверджується матеріалами справи, і таке в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до санкції ч.3 ст.471 МК України на особу за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами може бути накладено стягнення у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.

Тобто санкція вказаної норми закону передбачає для суду дискреційні повноваження в частині можливості накладення стягнення у виді конфіскації товарів.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 не додала жодних доказів на підтвердження факту перебування спірної ікони протягом тривалого часу у володінні її сім`ї та щодо дарування цієї ікони її бабцею, як то для прикладу: архівні фото членів її сім`ї на фоні ікони, та/або інші підтверджуючі документи, тощо.

З викладеного приходжу до переконання про те, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь її вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, а тому на переконання апеляційного суду судом першої інстанції обґрунтовано накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією товарів.

Постанова суду є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП, ст.467 МК України -

постановив:

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2025 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.