ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/685/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.,

за участю захисника Печериці В.Г.

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Печериці В.Г. на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 19 жовтня 2024 року о 00 год. 43 хв. в м. Харкові, по вул.Клочківська, 173, керував транспортним засобом автомобілем «BMW 330i», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер ARJL 0251 та в закладі охорони здоров?я КНП ХОР ОКНЛ, за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18А, у встановленому законом порядку відмовився.

Крім того, ОСОБА_1 19 жовтня 2024 року, о 01 год. 44 хв. в м. Харкові по вул. Семена Кузнеця (Ревкомівська), 11, керував транспортним засобом автомобілем «BMW 330i», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Drager ARHJ0315 та в закладі охорони здоров?я КНП ХОР ОКНЛ, за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, у встановленому законом порядку відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Печериця В.Г. просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді скасувати як необґрунтовану та таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає, що справу було розглянуто 28.02.2025 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, повний текст оскаржуваного рішення суду був надісланий учасникам справи 03.03.2025 року засобами підсистеми «Електронний суд», у зв`язку із чим строк подачі апеляційної скарги, на думку заявника, був пропущений з поважних причин.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що оскаржуване рішення суду, не дивлячись на подану захисником заяву про відкладення розгляду справи, було прийняте без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції порушив процесуальні норми права та позбавив ОСОБА_1 можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Крім того, вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 керував ТЗ та був зупинений працівниками поліції під час його керування, що на думку захисника, виключає відповідальність останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, матеріали про адміністративне правопорушення не містять даних відеозапису щодо фіксації факту порушення водієм ПДР, а сам відеозапис зроблений з перервами, що, як зазначає апелянт, є порушенням п. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026.

Також, в матеріалах справи немає жодного доказу, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 складено посадовою особою, та те, що ця посадова особа кимось уповноважена на такі дії.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Печериці В.Г. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що , ОСОБА_1 19 жовтня 2024 року о 00 год. 43 хв. в м. Харкові, по вул.Клочківська, 173, керував транспортним засобом автомобілем «BMW 330i», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер ARJL 0251 та в закладі охорони здоров?я КНП ХОР ОКНЛ, за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18А, у встановленому законом порядку відмовився.

Крім того, ОСОБА_1 19 жовтня 2024 року, о 01 год. 44 хв. в м. Харкові по вул. Семена Кузнеця (Ревкомівська), 11, керував транспортним засобом автомобілем «BMW 330i», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Drager ARHJ0315 та в закладі охорони здоров?я КНП ХОР ОКНЛ, за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, у встановленому законом порядку відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівниками поліції складено протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №153915 від 19.10.2024 року та серії ЕПР1 №15872 від 19.10.2024 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколів, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозаписів із нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколах події та обставини правопорушень з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленнями на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.10.2024 року, відповідно до яких огляд не проводився оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- актами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за змістом яких у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці;

- рапортами інспекторів патрульної поліції щодо подій з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Посилання захисника про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, всупереч поданій заяві щодо відкладення судового розгляду, апеляційний суд вважає неспроможними, з огляду на таке.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що 08.11.2024 року до суду першої інстанції надійшли матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначену справу було призначено слуханням у судові засідання на 21.11.2024 року, на 11.12.2024 року, на 12.02.2025 року, на 25.02.2025 року та 28.02.2025 року. Кожного разу розгляд справи відкладався саме за клопотаннями сторони захисту. Крім того, як убачається з матеріалів справи, заява, на яку посилається апелянт, була отримана помічником судді о 10 год. 45 хв. 28.02.2025 року, в той час як судове засідання того дня було призначено на 10 год. 00 хв.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі було забезпечено ОСОБА_1 можливість реалізації права на доступ до правосуддя, а тому доводи заявника про порушення його прав в суді першої інстанції, апеляційний суд визнає неспроможними.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як убачається з наявних відеоматеріалів, на відео зафіксовано рух автомобіля «BMW 330i» червоного кольору під час дії комендантської години (00 год. 43 хв.), за яким прослідував екіпаж патрульної поліції, намагаючись наздогнати. Після того, як авто зупинилося, з ТЗ з місця водія вийшов чоловік та почав тікати від поліції. Після того, як співробітники поліції його наздогнали, встановили його особу за посвідченням водія у додатку «Дія» як ОСОБА_1 , та оглянули автомобіль, в останнього виявили ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому і було повідомлено та запропоновано пройти відповідний огляд на місці зупинки ТЗ або у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився. Співробітники поліції роз`яснили, що це обов`язок його як водія, пройти такий огляд, на що правопорушник відповів, що він водій, але проходити огляд не буде.

Також, згідно відеозапису вбачається, що 19 жовтня 2024 року, о 01 год. 44 хв. співробітниками поліції знову був зупинений автомобіль «BMW 330i», д.н.з. НОМЕР_1 . Після зупинки ТЗ, на вимогу поліцейських надати документи, водій надав перепустку, яка дозволяє йому переміщуватися під час дії комендантської години, та посвідчення водія у мобільному застосунку «Дія». Особу водія було встановлено саме як ОСОБА_1 . Під час спілкування, один з поліцейських зауважив, що від ОСОБА_1 відчувається сильний запах алкоголю, та на запитання щодо вживання алкогольних напоїв, водій відповів, що вживав, так як посварився з дівчиною. У зв`язку з зазначеним останньому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатору Drager та в медичному закладі, від обох запропонованих варіантів водій відмовився. Після роз`яснення наслідків такої відмови та прав відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відносно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол та відсторонено водія від керування ТЗ. Підписувати протокол та отримувати його копію останній відмовився.

Тобто, під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування ТЗ, до речі, як і той факт, що він вживав алкоголь.

Пояснення ОСОБА_1 , надані ним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, щодо того, що він автомобілем не керував, а просто спав п`яний на задньому сидінні авто, а водієм був його товариш, який і намагався втекти від поліції, так як переховується від ТЦК, спростовуються зібраними матеріалами, зокрема, наявним відеозаписом події, з якого вбачається, що чоловік був в автомобілі один, без пасажирів, на місці водія. При цьому, саме ОСОБА_1 надавав поліцейським документи, відповідав на запитання, та не заперечував факт керування ТЗ. Версія події, зазначена ним в судовому засіданні, з`явилася вже під час розгляду справи апеляційним судом, а тому з огляду на зазначене не є слушною.

За таких обставин, факт керування автомобілем ОСОБА_1 при обставинах, зазначених в протоколах про адміністративні правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів сторони захисту та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Також, посилання апелянта на те, що матеріали про адміністративне правопорушення не містять даних відеозапису щодо фіксації факту порушення водієм ПДР, є неспроможними, так як з матеріалів справи, зокрема, і відеозапису, на який посилається заявник, вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції о 00 год 43 хв. та о 01 год. 44 хв., тобто під час дії комендантської години, про що водію і було повідомлено як причину зупинки ТЗ.

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022 року, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, які в подальшому було продовжено, в Україні введено воєнний стан.

Так, рішення начальника ХОВА від 22.12.2022 року у м.Харкові та Харківській області встановлено комендантську годину з 23.00 год до 05.00 год. Визначення терміну комендантська година міститься у пункті 5 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а саме - це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.

На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів. Без перепусток під час комендантської години на вулицях та в інших громадських місцях дозволено перебування та рух транспортних засобів Збройних Сил, Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС а також транспортним засобам спеціалізованого призначення, які виконують невідкладне службове завдання, за умови ввімкнення спеціальних світлових сигнальних пристроїв.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право, в тому числі перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, або паспортні документи іноземця, особи без громадянства, документи, що підтверджують законність перебування на території України, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи; за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться;

За наведених обставин, доводи захисника про незаконність дій працівників поліції щодо зупинки ОСОБА_1 апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки зупинка водія здійснювалась у період дії комендантської години.

Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, що на його думку свідчить про порушенням п. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, не є слушними. Вказаним відеозаписом зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. Розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ.

Щодо доводів апеляційної скарги, що вматеріалах справи немає жодного доказу, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 складено посадовою особою, та те, що ця посадова особа кимось уповноважена на такі дії, слід зазначити наступне.

За змістом частини 1 статті 255 КУпАП України, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, були складені, відповідно інспектором взводу 2 роти 1 бальйону 4 УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Алєксєєвою К.В. та інспектором роти 5 батальйону 1 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Приходьком Я.А., які в розумінні вище вказаних положень КУпАП, є особами, уповноваженими на складення протоколів про адміністративні правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколів про адміністративні правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія , тобто ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргузахисника Печериці В.Г. залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик