Справа № 303/3560/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.06.2025 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Сочки В. І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/564/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Сочки В. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2024.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 411259 від 21.04.2024 та постанови судді від 12.07.2024 вбачається, що 21.04.2024 о 18 год 55 хв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Мукачівській у с. Березинка, 99, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з вул. Мукачівської, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «MAN TGX», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення цих транспортних засобів, у результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Сочка В. І. просить постанову суду від 12.07.2024 скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ОСОБА_1 не порушував вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, оскільки перед здійсненням повороту праворуч з вул. Борканюка на вул. Мукачівську в с. Березинка Мукачівського району, включив правий покажчик повороту, зупинився та переконавшись у відсутності автомобілів на головній дорозі, тобто виконавши вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України щодо надання дороги транспортним засобам, які наближаються до перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, розпочав рух. Проїхавши приблизно 1 м побачив, як із-за розташованого праворуч по головній дорозі пагорба, який обмежував видимість та знаходився на відстані 70 м до перехрестя, на його смугу руху на великій швидкості виїхав вантажний автомобіль, який
здійснював обгін іншого автомобіля. ОСОБА_1 загальмував та зупинився, але вантажний автомобіль допустив з ним зіткнення. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Dodge Avenger» під керуванням ОСОБА_1 знаходився в нерухомому стані близько 4 секунд. Разом з тим, дорожньо-транспортна пригода відбулася саме у зв`язку з порушенням водієм вантажного автомобіля марки «MAN TGX» ОСОБА_3 , який здійснював обгін іншого транспортного засобу, вимог пп. «а», «г» п. 14.6, п. 1.1. гл. 1 розділу 34, абз. 54 гл. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху України. При цьому, транспортний засіб, обгін якого здійснював ОСОБА_3 , не перебував у нерухомому стані, водій ОСОБА_3 був позбавлений можливості здійснювати його обгін з перетином суцільної лінії, а у разі створення йому перешкоди для руху цим транспортним засобом був зобов`язаний зменшити швидкість аж до зупинки свого транспортного засобу, а не порушуючи ряд вимог Правил дорожнього руху України, здійснювати обгін. В матеріалах справи відсутня копія постанови серії ЕНА № 1967610, про яку вказано у протоколі серії ААД № 411259. Також судом було відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту про витребування вищезгаданої постанови та про призначення автотехнічної експертизи, чим позбавлено ОСОБА_1 можливості довести свою невинуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також порушено вимоги ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_3 на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь потерпілого в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності потерпілого, що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 269 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Сочки В. І., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката Сочки В. І. підлягає задоволенню з таких підстав.
За приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором УПП в Закарпатській області при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Сочки В. І. про незаконність постанови суду підлягають до задоволення.
Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Умовою настання відповідальності є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 411259 від 21.04.2024, складеному відносно ОСОБА_1 вбачається, що останньому ставиться у вину порушення пунктів 16.11 Правил дорожнього руху України, зокрема те, що він 21.04.2024 о 18 год 55 хв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Мукачівській у с. Березинка, 99, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з вул. Мукачівської, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «MAN TGX», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення цих транспортних засобів, у результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідно до пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
За змістом письмових пояснень ОСОБА_1 від 21.04.2024, які наявні в матеріалах справи (а. с. 3), 21.04.2024 приблизно о 19 год він, виїжджаючи на центральну дорогу з метою подальшого руху в сторону м. Мукачева, увімкнув правий покажчик повороту, пересвідчився у безпеці на його смузі руху, почав здійснювати виїзд. Проїхавши приблизно один метр на нього здійснив наїзд автомобіль марки «МАН», який на його думку рухався з перевищенням швидкості.
З письмових пояснень ОСОБА_3 від 21.04.2024 (а. с. 4) вбачається, що 21.04.2024 приблизно о 19 год він рухався зі сторони м. Мукачева у напрямку м. Хуст на автомобілі марки «МАН» з напівпричепом, перед ним виїхав транспортний засіб марки «Мерседс», який почав гальмувати, внаслідок чого він був вимушений виїхати на зустрічну смугу, яка була вільною, попередньо ввімкнувши лівий покажчик повороту. При цьому, з вулиці Борканюка виїжджав транспортний засіб марки «Додж», водій якого не переконався у безпечності здійснюваного ним маневру.
Разом з тим, як вбачається з постанови, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол, схему дорожньо-транспортної пригоди, пояснення.
При цьому, указаним доказам суд першої інстанції не дав належної оцінки, не зазначив, які саме факти вони підтверджують та які відомості у них містяться, що свідчить про невмотивованість висновків суду першої інстанції.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, які на переконання суду перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує право на справедливий суд, поширюється також на справи про притягнення до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).
Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.
Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій фактів, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При тому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
застосування знань у галузі права, всебічної оцінки всіх зібраних у справі доказів (у тому числі й висновків судових експертиз), що є прерогативою слідчого (суду). Із огляду на те, що за умови виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, із посиланням на термін «небезпека для руху» та «перешкода для руху», водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню, то невідповідності зазначеним вимогам у його діях, із технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. У діях водія ОСОБА_1 , із технічної точки зору, при заданих вихідних даних, невідповідностей вимогам чинних Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди не вбачається.
Указаний висновок повністю узгоджується з наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд надає перевагу саме його поясненням.
Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та оскаржуваній постанові обставини дорожньо-транспортної пригоди, не відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не порушував жодних Правил дорожнього руху України, у тому числі п. 16.11 цих Правил, апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що інженерно-транспортна експертиза проведена на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 24.09.2024, винесеної на підставі клопотання сторони захисту, а висновок експертизи виготовлений уповноваженою на те особою, яка повідомлена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, науково обґрунтований, не містить суперечностей та неоднозначного тлумачення обставин події, а отже ставити його під сумнів, як неналежний та недопустимий доказ, в апеляційного суду немає підстав.
Саме вказаний висновок експертизи в сукупності з доказами, наявними в матеріалах справи, у тому числі поясненнями ОСОБА_1 , свідчить про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
При оцінці указаного висновку, апеляційний суд вважає, що вимоги КУпАП та інші нормативно-правові акти, при його складанні, порушені не були.
Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 не надано жодних доказів у підтвердження наданих ним після вказаної дорожньо-транспортної пригоди письмових пояснень. Будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явився, рухом справи не цікавився, заперечень на апеляційну скаргу не подавав, жодних доказів у спростування висновку експерта від 12.11.2024 не надав, клопотань про призначення повторної експертизи не заявляв, чим самостійно позбавив себе можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 269 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до копії постанови серії ЕНА № 1967610 від 21.04.2024, яка витребувана апеляційним судом з УПП в Закарпатській області на підставі клопотання сторони захисту, ОСОБА_3 21.04.2024 притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України порушення вимог дорожньої горизонтальної розмітки.
Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода настала не з вини ОСОБА_1 , оскільки його дії не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що не надає оцінки діям водія ОСОБА_3 , оскільки справа про адміністративне правопорушення розглядається лише щодо особи, відносно якої складено протокол, та у межах складеного протоколу.
На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України та, відповідно і вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що на переконання апеляційного суду, свідчать про те, що розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які встановлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_1 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.
Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.
Тому, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у вчиненні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сочки В. І. задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2024 щодо ОСОБА_4 , - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу цього адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суддя