ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/314/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст.124, 122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р.,

потерпілого ОСОБА_1

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , адвоката Черніцького І.Р. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як визнав суд, 08 травня 2025 року о 08.50 год. по вул. Київська, 7В в м. Тернополі, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ГАЗ-САЗ д.н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та скоїв зіткнення із транспортним засобом АСПА. 941157.018.03 спеціалізований легковий мед.допомога д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 13.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Крім того, 08 травня 2025 року о 08.50 год. по вул. Київська, 7В в м. Тернополі водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ГАЗ-САЗ д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, до якої був причетний, після чого залишив місце події, чим порушив вимоги п.2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Черніцький І.Р. вважає оскаржувану постанову місцевого суду необґрунтованою та незаконною.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122?4 КУпАП, оскільки останній не був обізнаний про наїзд автомобіля під його керуванням в транспортний засіб потерпілого.

Вказує, що як на місці складання протоколу так і під час розгляду справи в суді ОСОБА_3 заперечував факт своєї вини, оскільки він не відчув ніякого удару, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 мав намір залишити місце дорожньо-транспортної пригоди через нехтування правилами безпеки дорожнього руху чи здійснити дії на приховування факту ДТП.

Також сторона захисту вважає, що судом при визначені виду стягнення не в повній мірі досліджено і враховано дані про особу правопорушника, а також про наявність по справі обставин, що пом`якшують відповідальність.

Стверджує, що пом`якшуючими відповідальність обставинами є те, що апелянт правопорушення вчинив не умисно та вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, визнав свою вину у вчиненому правопорушенні та щиро розкаявся, тривалий час працює водієм, а тому це є єдиним джерелом доходів ОСОБА_2 .

Звертає увагу на відсутність обставин, що обтяжують відповідальність під час розгляду справи судом встановлено не було.

Просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП скасувати, а провадження в справі за цією статтею щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а в частині накладеного адміністративного стягнення змінити адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, застосоване до ОСОБА_2 постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 р, на адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Заслухавши захисника особи, яку притягнено до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р. який підтримав подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просить задовольнити апеляційну скаргу; потерпілого ОСОБА_1 , який не заперечував щодо застосування до ОСОБА_4 більш м`якого адміністративного стягнення, ніж обране судом першої інстанції, а саме - у виді штрафу; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, дотримано.

Доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.4 Правил дорожнього руху України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пункт 2.10 (а) ПДР визначає, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема:

- даними, які містяться у протоколах про адміністративні правопорушення від 08 травня 2025 року серії ЕПР1 №323937, серії ЕПР1 №323925;

- схемою місця ДТП від 08 травня 2025 року;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 08 травня 2025 року;

- протоком огляду транспортного засобу від 08 травня 2025 року;

- апортом інспектора взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Сотнікова В. від 08 травня 2025 року;

- довідкою т.в.о. інспектора відділу адміністративної практики УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції Бучак І. від 09 травня 2025 року.

Що стосується пояснень ОСОБА_2 про те, що він не відчув ніякого удару, тому поїхав далі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

На підставі вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, полягає у залишенні водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

За особливостями конструкції об`єктивної сторони склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП є формальним, тобто є закінченим з моменту залишення водієм місця ДТП, до якої він причетний, а саме з моменту переміщення свого транспортного засобу у місце, відмінне від місця ДТП після такого. ДТП - це обставина об`єктивна, яка має місце незалежно від того чи усвідомлюють його учасники факт її настання (кваліфікують подію як таку), а тому ставлення особи до ймовірних наслідків такого залишення чи реальне настання будь-яких суспільно шкідливих наслідків від такого діяння особи не мають значення для кваліфікації її дій за ст. 122-4 КУпАП.

Крім того, ознакою складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП є спричинення пошкоджень транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Причетність ОСОБА_2 до ДТП підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, долученим до матеріалів справи, в тому числі відеозаписом, на якому ОСОБА_2 не заперечував того, що зіткнення транспортних засобів відбулось, а отже і мав усвідомлювати значення своїх подальших дій.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги на предмет того, що ОСОБА_2 не покидав місце ДТП, оскільки останній не був обізнаний про наїзд автомобіля під його керуванням у автомобіль потерпілого, апеляційний суд вважає їх непереконливими, оскільки наведені в сукупності обставини вказують про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Тому, твердження сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, що стосуються відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП у зв`язку з відсутністю умислу на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди через те, що він не був обізнаний про наїзд автомобіля під його керуванням у автомобіль потерпілого, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251,252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Разом з тим, надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адмінвідповідальності, місцевий суд не дотримався положень КУпАП, обираючи правопорушнику адміністративне стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Санкція ст.122-4 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність та врахував пом`якшуючі обставини, а саме: визнання вини та щире розкаяння за вчинені правопорушення.

При цьому, з урахуванням наведених вище обставин, за наявності в санкціях статей 124, 122-4 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання стягнення саме у виді позбавлення права керувати транспортним засобами, передбаченого санкціями статей, за якими ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності.

Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення вважаю необґрунтованим і належним чином не мотивованим.

Окрім того, суд зауважує, що характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення не свідчить про грубе порушення порядку користування цим правом, не містить ознак систематичності.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позбавивши ОСОБА_2 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст.33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення; особу порушника, який під час розгляду справи судом першої інстанції повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому; раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася; позитивно характеризується за місцем роботи та проживання; його майновий стан; те, що право керування транспортними засобами необхідно ОСОБА_2 у повсякденній роботі, оскільки останній працює водієм ремонтно-транспортного цеху КП Тернопільміськтеплокомуненерго

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що постанову суду першої інстанції, в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, необхідно змінити та обрати йому стягнення у виді штрафу, в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, відповідно до ст.36 КУпАП, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

Керуючись ст.23, 36, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р. - задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 р. щодо ОСОБА_2 за статтями ст.124, ст.122-4 КУпАП, в частині застосованого адміністративного стягнення, змінити і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2025 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя