Справа № 154/1762/25 Провадження №33/802/392/25 Головуючий у 1 інстанції:Лутай А. М.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Тарновської О.В., захисника Лесика С.І. (в режимі відеоконференції) розглянувши апеляційну скаргу захисника Лесика С.І. на постанову судді Володимирського міського суду Волинської області від 30 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.05.2025 о 22.51 год по вул. Володимирській в с. Березовичі Володимирського району Волинської області, ОСОБА_1 , в порушення п.2.9(а) ПДР України, керував автомобілем "Мерседес" д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, за допомогою приладу Драгер. Результат 0.56 %. Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Лесик С.І. вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_1 , повністю визнаючи свою вину та не оспорюючи фактичних обставин справи, звертає увагу на незаконність накладеного на нього адміністративного стягнення в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, оскільки посвідчення водія не отримував і, відповідно, не був наділений таким спеціальним правом. Зважаючи на викладене, просить змінити оскаржувану постанову, виключивши з резолютивної частини вказівку на позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши захисника адвоката Лесика С.І., який скаргу підтримав з підстав викладених у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст.ст.245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зазначених вимог закону, судом першої інстанції було дотримано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП визнав повністю.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за вказаних у постанові обставин, ґрунтується на досліджених судом доказах та в апеляції не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП є вірною, оскільки останній керував транспортним засобом перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, доведеність винуватості ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 320445 від 04.05.2025; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, результатами алкотестера Драгер, (вміст алкоголю 0.56 %); відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора, які містяться на CD-R диску.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції за достатньої кількості доказів у своїй сукупності, не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Водночас, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки судом при його накладенні не було враховано наступне.

Положеннями ст.33 КУпАП регламентовано, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Так, санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008 р.) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Окрім того, ст.30 КУпАП передбачено позбавлення спеціального права, наданого громадянинові, в тому числі права керування транспортними засобами.

Зі змісту вказаної статті убачається, що позбавити права керування транспортними засобами можна особу, якій таке право надане.

Разом з тим, відповідно до п.1.10 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно довідки Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Тож, з аналізу наведених вище норм та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 на час інкримінованих подій не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортним засобом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при обранні виду адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував обставин справи та дані про особу правопорушника, який станом на день події правопорушення не мав посвідчення водія.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Лесика Сергія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити, а постанову судді Володимирського міського суду Волинської області від 30 травня 2025 року стосовно останнього змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови вказівку про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В решті постанову судді Володимирського міського суду Волинської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду О.М. Клок