КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю захисника Полянчука В.Б. у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника Полянчука В.Б. на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року про визнання винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 роки.

Згідно з постановою судді, 07 січня 2025 року близько 19 години 58 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись по пр-ту Георгія Нарбута, керував транспортним засобом КІА «Оптіма», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним та вчинив зіткнення з транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Окрім того, 07 січня 2025 року ОСОБА_1 , рухаючись по пр-ту Георгія Нарбута, керував транспортним засобом КІА «Оптіма», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці події та у лікаря нарколога відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Полянчук В.Б. просить скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник вважає, що судом першої інстанції поверхнево розглянуто справу, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи у зв`язку з чим оскаржувана постанова судді в частинні притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає до скасування, а справа в цій частинні закриттю.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що ОСОБА_1 є військовослужбцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується службовою характеристикою та копією військового квитка.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що інспекторам Національної Поліції, було достеменно відомо, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та виконував обов`язки військової служби.

Апелянт, посилаючись на Дисциплінарний статут Збройних Сил України, зазначає, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, а саме виконував наказ щодо забезпечення оборони України, тому його не можна притягнути до адміністративної відповідальності.

Окрім того, захисник звертає увагу, що ст. 266-1 КУпАП врегульовано порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Водночас, зважаючи на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та в момент зупинки співробітниками поліції виконував обов`язки військової служби, огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції.

Тому, на думку захисника, вимога до ОСОБА_1 щодо проходження огляду є безпідставною та протиправною, а тому у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходження такого огляду у зв`язку із порушенням встановленого порядку огляду і як наслідок - відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, захисник вказує на порушення процедури застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису під час оформлення адміністративного матеріалу.

Так, працівники поліції під час виконання своїх службових обов`язків порушили вимоги Інструкції, оскільки примусово вимикали відео реєстратор, а також не зафіксували всі обставини події, зокрема: факту керування транспортним засобом, рух транспортного засобу та усієї процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 , включаючи порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апелянт вважає, що вказані обставини свідчить про істотне порушення вимог Інструкції від 18.12.2018 №1026 та недопустимість відеофайлів з нагрудних камер працівників поліції у якості доказу.

Також, захисник зазначає, що право керування транспортними засобами потрібне ОСОБА_1 для проходження військової служби та виконання покладених на нього обов`язків військової служби, а тому у разі притягнення ОСОБА_1 до відповідальності необхідно вирішити питання щодо можливості застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Окрім того, захисник звертає увагу на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було порушено його права.

Так, з пояснень ОСОБА_1 убачається, що під час складання відносно нього протоколу, йому як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були роз`ясненні його права та обов`язки, в тому числі і право на захист.

Тому, працівниками поліції було грубо порушено приписи норм законодавства та положень Конституції України, що призвело до порушення права ОСОБА_1 , на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник вважає, що в силу допущених порушень з боку працівників поліції, з урахуванням доктрини "плодів отруєного дерева", всі докази, що є додатками до протоколу у справі є недопустимими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

В апеляційній скарзі захисника не оспорюється постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому вказана постанова судді переглядається в межах апеляційної скарги в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновок, викладений у постанові судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ЕПР № 215161 від 07 січня 2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, даними відеозапису з місця події на оптичному диску.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника Полянчука В.Б. про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яке він, в силу вимог п. 2.5. ПДР України, зобов`язаний був пройти на вимогу поліцейського, є безпідставними.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Доводи апеляції захисника про порушення працівниками поліції під час виконання своїх службових обов`язків вимоги Інструкції, оскільки не зафіксували всі обставини події, зокрема: факту керування транспортним засобом, рух транспортного засобу та усієї процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 є безпідставними.

Зокрема, як убачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, автомобіль КІА д.н.з. НОМЕР_1 , був розташований на тротуарі, пошкоджений, зламаний паркан. ОСОБА_1 , одягнутий у цивільний одяг, пояснив, що автомобіль належить йому, але оформлений на сестру, де його документи він не знає.

При цьому, зовнішній вигляд ОСОБА_1 , його поведінка, порушення координації рухів, мова дають підстави вважати, що він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» або у закладі охорони здоров`я, проте водій відмовився виконати таку вимогу поліцейського.

Також, працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 наслідки такої відмови від проходження огляду.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, незалежно від того, чи перебуває у стані сп`яніння чи під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій ОСОБА_1 , у якого поліцейські виявили ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння наступає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій у такому стані, керуючи транспортним засобом.

Отже, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена належними і допустимими доказами, тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення вимог ст. 266 КУпАП є безпідставними, оскільки огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою водія від проведення такого огляду, відтак немає підстав вважати огляд недійсним, як про це вказує апелянт.

У даному випадку водій ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, і таке порушення містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, за змістом диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції особи, яка керує транспортним засобом, наступає незалежно від того, чи перебувала ця особа у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, а чи лише мала ознаки сп`яніння.

Водночас, відмова водія від виконання вимоги поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, тому поліцейський, встановивши таке порушення на місці зупинки транспортного засобу, мав право та зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника про, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки він є військовослужбовцем, а у день складання протоколу виконував обов`язки військової служби та виконував наказ командира, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження такого твердження захисника надано не було.

Окрім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не надав відповіді на питання працівників поліції, що якщо він служить, то на якій підставі він перебуває не у розташуванні військової частини, та не надав відповідні документи. Більш того, згідно з відеозаписом, який триває більше 2 годин, ОСОБА_1 жодного разу не повідомив, що він рухався до частини за наказом командира. Він постійно стверджував, що хоче поїхати додому спати. Коли працівники поліції просили повідомити дані для складання відповідного рапорту та повідомлення командира, ОСОБА_1 відмовився надавати такі дані.

Доводи апеляції про те, що направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби, не належить до повноважень працівників поліції, а огляд повинен проводитися з дотриманням вимог ст. 266-1 КУпАП, а тому усі докази у цьому провадженні є недопустимими, є безпідставними.

Положеннями ст. 266 КУпАП передбачено загальний порядок проведення огляду осіб, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тому зважаючи, що водій ОСОБА_1 не повідомляв працівників поліції про те, що він є військовослужбовцем та не підтвердив це належними документами, при цьому допустив порушення Правил дорожнього руху України, які призвели до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, і тому йому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, як особі, яка керувала транспортним засобом.

Тому твердження адвоката у цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного закону.

Щодо тверджень адвоката про недопустимість відеофайлів з нагрудних камер працівників поліції у зв`язку з відсутністю на відеозаписах факту керування ОСОБА_1 автомобілем, факту руху транспортного засобу та усієї процедури оформлення матеріалу, включаючи протокол про адміністративне правопорушення, то керування транспортним засобом не могло бути зафіксованим на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських, оскільки згідно з обставинами справи працівники поліції приїхали на місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_1 .

По приїзду на місце ДТП працівники поліції виявили автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , та який після зіткнення з іншими автомобілями вилетів зі смуги руху на тротуар, зупинившись на секціях паркану.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 повідомляв про те, що він керував автомобілем та не справився з керуванням.

Та обставина, що 07 січня 2025 року близько 19 години 58 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем КІА «Оптіма», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр-ту Георгія Нарбута в м. Києві, встановлена в оскаржуваній постанові в частині визнання ОСОБА_1 винним за ст. 124 КУпАП, яка в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Щодо тверджень захисника про переривання відеозапису працівниками поліції, що свідчить про його не безперервність, то дані доводи є безпідставними. Працівники поліції зафіксували як вони неодноразово висували законну вимогу ОСОБА_1 , як водію, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду та має ознаки перебування у стані сп`яніння, пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у лікаря нарколога, роз`яснивши наслідки відмови від проходження огляду. Сам ОСОБА_1 категорично відмовлявся від проходження огляду.

Доводи апеляції захисника про незаконні дії працівників поліції та порушення права на захист ОСОБА_1 спростовуються власноручним підписом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, яким він засвідчив, що йому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить усі необхідні дані та інформацію, передбачену цією статтею, а тому доводи апеляційної скарги щодо недопустимості протоколу також є безпідставними.

Посилання захисника на практику Європейського суду з прав людини та твердження про те, що всі здобуті поліцейськими у цій справі докази є недопустимими доказами в силу правового принципу «плодів отруєного дерева» є неспроможним, оскільки надані поліцейськими докази стосуються обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та зібрані з дотримання вимог процесуального закону, отже є належними і допустимими.

За таких обставин суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, як про це прохав в апеляційній скарзі захисник.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Полянчука В.Б. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 755/1009/25

Провадження № 33/824/2768/2025

Головуючий у першій інстанції Мельниченко Л.А.

Доповідач Ковальська В.В.