Справа № 155/691/25 Провадження №33/802/373/25 Головуючий у 1 інстанції:Санакоєв Д. Т.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Таровської А.А., захисника Овсієнка С.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Горохівського районного суду від 13 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , студента ІІІ курсу Горохівського коледжу ЛНТУ, неодруженого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та з оплатним вилучення транспортного засобу.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2025 о 12:03 год в м. Горохів по вулиці Козацька, ОСОБА_1 керував автомобілем Опель, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не маючи посвідчення водія відповідної категорії. Правопорушення вчинене повторно протягом року. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи своєї вини, вважає накладене на нього адміністративне стягнення незаконним. Зазначає, що судом неправомірно позбавлено його права керування транспортним засобом, враховуючи той факт, що він такого права не отримував. Також, вказує, що оплатне вилучення автомобіля поставить його сім`ю у складне матеріальне становище, оскільки хоча автомобіль зареєстрований на нього, ця обставина носить формальний характер, адже це подарунок батьків. Звертає увагу, що навчається в автошколі, ніякої шкоди під час керування не заподіяв, інших вимог ПДР не порушив. Враховуючи викладене, просить оскаржувану постанову змінити, виключити посилання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років з оплатним вилучення транспортного засобу.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Овсієнка С.А., які скаргу підтримали з підстав викладених у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст.ст.245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зазначених вимог закону, судом першої інстанції було дотримано.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126КУпАП, за вказаних у постанові обставин, ґрунтується на досліджених судом доказах та в апеляції не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП є вірною, оскільки останній керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія.

Крім того, доведеність винуватості ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №309459 від 23.04.2025; копією постанови серії ЕНА №4564141 від 23.04.2025; копією постанови серії ЕНА №4295740 від 18.03.2025; оптичним диском із відеозаписом з відеореєстратора патрульного автомобіля поліції та нагрудної камери працівника поліції; довідкою ВП №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області про відсутність інформації щодо отримання водійського посвідчення ОСОБА_1 та наявності в нього у власності транспортного засобу Опель державні номерні знаки НОМЕР_1 .

Разом з тим, положеннями ст.33 КУпАП регламентовано, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає неспроможним покликання апелянта на незаконність оскаржуваної постанови в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у зв`язку з відсутністю у нього такого права взагалі.

Так, санкція ч.5. ст.126 КУпАП передбачає, накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

В той же час, законодавцем не передбачено іншої правової підстави для незастосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення не отримала посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

З урахуванням зазначеного, підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст.ст.33, ч.5 ст.126 КУпАП.

Так, слід взяти до уваги, що норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.

При цьому, санкція ч.5 ст.126 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.

Тож, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що покликання апелянта на його навчання у автошколі, не зменшує суспільної небезпеки, а вчинені ОСОБА_1 протиправні дії характеризуються умисною формою вини, є неповагою правопорушника до безпеки руху та потенційною загрозою для інших транспортних засобів та пішоходів.

Що стосується доводів апелянта про незаконність оскаржуваної постанови в частині оплатного вилучення транспортного засобу, апеляційний суд зазначає таке.

Районним судом встановлено, що транспортний засіб «OPEL INSIGNIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Згідно ст.28 КУпАП, оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.

Водночас, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_1 вже неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, допускаючи грубе порушення Правил дорожнього руху, що вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного ним правопорушення, систематичне ігнорування вимог закону, небажання ставати на шлях виправлення та враховується судом при призначенні адміністративного стягнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Тобто суд, при визначенні розміру та виду адміністративного стягнення, діяв у межах своїх дискреційних повноважень, які полягають в можливості обирати між альтернативами, кожна з яких є законною та вирішувати у визначених законом випадках спірні правові питання, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу порушника, справедливості й достатності обраного стягнення.

З огляду на наведене, підстав для незастосування додаткового адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Законних підстав для зміни оскаржуваного судового рішення з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова судді, - без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Горохівського районного суду від 13 травня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду О.М. Клок