Справа № 760/6747/25 Суддя в суді першої інст. - Педенко А.М.
Провадження № 33/824/3099/2025 Суддя-доповідач - Дрига А.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М.,

за участю особи,

яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАПта піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) грн.

Згідно ст. 40-1 КУпАП постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_1 ухилялась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків по догляду та вихованню за малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 14 лютого 2025 року близько 12:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Сергія Колоса, 50, перебуваючи у СЗШ № 279 під час конфлікту з іншим учнем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 наніс останньому удари по обличчю та голові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оспорюючи наведені в постанові судді місцевого суду фактичні обставини, її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, підстави та обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки не в повному обсязі забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та не допустимим доказом у даній справі, оскільки у протоколі не визначено, в чому саме полягає ухилення від виконання батьківських обов`язків, не зазначена форма вини, причинний зв`язок між діями матері та наслідками, не зазначена конкретна норма/стаття закону, відповідно до якої вона притягується до відповідальності.

Разом з тим, зазначає, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оскаржуваній постанові не встановлено, внаслідок кого із дітей виникла конфліктна ситуація, та чи була дана ситуація захистом, чи навпаки, агресивною поведінкою.

Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП.

Заслухавши думку ОСОБА_1 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши та оцінивши доводи, зазначені апелянтом, суд вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, перевіркою постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону встановлено, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД 628012 від 28.02.2025, письмовими поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , випискою №er_2145 із консультативного висновку емердженсі та протоколом рентгенологічного дослідження від 14 лютого 2025, складеними лікарями НДСЛ «Охматдит».

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

Статтею 150 Сімейного кодексу України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як вбачається з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД 628012 від 28.02.2025, згідно якого остання ухилялась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків по догляду та вихованню за малолітнім сином ОСОБА_3 , які виразились у нанесені її малолітнім сином ударів по обличчю та голові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В даному протоколі ОСОБА_1 засвідчила свій підпис.

Крім того, в матеріалах справи наявна виписка №er_2145 із консультативного висновку емердженсі від 14.02.2025 та протокол рентгенологічного дослідження від 14.02.2025, складених лікарями НДСЛ «Охматдит», згідно яких вбачається, що стан малолітнього ОСОБА_4 середньої тяжкості, у останнього наявні ознаки забою м`яких тканин в ділянці грудини, не можна виключити перелом мечеподібного відтинку грудини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає доведеним, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 184 КУпАП - ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та не допустимим доказом у даній справі, зокрема у протоколі не визначено, в чому саме полягає її ухилення від виконання батьківських обов`язків, не зазначена форма вини, причинний зв`язок між діями матері та наслідками, не зазначена конкретна норма/стаття закону, відповідно до якої вона притягується до відповідальності, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки він відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, згідно якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; засвідчений підпис ОСОБА_1 ; інші відомості, необхідні для вирішення справи, і порушень при його складанні, що стали би підставою для скасування постанови суду, не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого, ст. 184 КупАП не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування та закриття провадження, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Крім того, як вбачається з постанови суду, в резолютивній частині постанови судом помилково стягнуто процесуальні витрати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка не є особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова суду підлягає зміні в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, що становить 605 грн. 60 коп.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига