Роздільнянський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №: 511/1408/25

Номер провадження 3/511/705/25

"11" червня 2025 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Теренчук Ж . В,

секретаря судового засідання Ніколас С.О.,

за участю:

представника особи, що притягається до відповідальності адвоката Снітко А.С. (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області в режимі відеоконференцзвязку матеріали, які надійшли з Державної податкової служби Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт005190315, РНОКПП НОМЕР_1 , працюючої на посаді головного бухгалтера СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА", яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст.163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 145/34-00-07-01 від 28.04.2025 року ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» та відповідно будучи посадовою особою підприємства, відповідальною за порядок ведення бухгалтерського та податкового обліку, порушила їх, що було виявлено в ході перевірки податкою службою 24.03.2025 року.

Так згідно акту перевірки від 24.03.2025 року №170/34-00-07-01/22480087, складеного за результатом документальної планової виїзної перевірки СП ТОВ «ВІТМАРК УКРАЇНА» було виявлено порушення ; підпунктів 14.1.206 та 14.1.267 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, підпункту 140.5.4 та 140.5.5-1 пункту 140.5 статті 140, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201 розділу V ПКУ, статтею 1, 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог розділу 4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 2010 року, пункту 7, 10 МСБО 18 «Дохід»; пунктів 1 і 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого у Мін?юсті України 05.06.1995 за № 168/704, порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 159/28289 що привело до заниження податку на прибуток на суму 11 995 627 грн, у т.ч. за 2019 рік на 84574 грн, 2020 рік на 538423 грн., 2021 рік на 1597533 грн, 2022 рік на 1949986 грн, 2023 рік на 171310 грн, три квартали 2024 року на 6093801 грн; заниження податку на додану вартість на 1 122 263 грн. у т.ч. за жовтень 2020 року на 268063 грн, листопад 2020 року на 226032 грн, серпень 2021 року на 171938 грн, вересень 2021 року на 27064 грн, листопад 2021 року на 13505 грн, січень 2022 року на 415661 грн, завищення від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за вересень 2024 року на 143333 грн.

Позиція учасників розгляду справи.

В судовому засіданні адвокат Снітко Андрій Сергійович, діючий в інтересах ОСОБА_1 показав, що ОСОБА_1 не визнає себе винуватою у вчиненні даного адміністративного правопорушення та просив провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-1 КУпАП .

Вважає, що протокол № 145/34-00-07-01 від 28.04.2025 року відноно ОСОБА_1 оформлений неналежним чином, так як складений в порушення вимог Інструкції з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 02.07.2016 року за №566. В протоколі відсутні відомості про суть адміністративного правопорушення. Посадова особа ДПС обмежилася лише перерахуванням норм законодавства, які ОСОБА_1 начебто порушила. Формальні посилання в Протоколі на певних статтей Податкового кодексу України та інших актів законодавства, які не розкривають суті порушення та не дають зрозуміти, які саме дії та/або бездіяльність ОСОБА_1 допустила.

В Протоколі в якості обставин, за яких встановлено порушення, ДПС посилається на Акт перевірки від 24.03.2025р. №170/34-00-07-01/22480087, складений за результатом документальної планової виїзної перевірки СП «ВІТМАРК УКРАЇНА» ТОВ. Так після складення Акту перевірки СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ отримало два податкових повідомлення рішення, які на даний час не є узгодженими. СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ вважає ППР № 1 від 18.04.2025 та ППР № 1 від 18.04.2025 незаконними та оскаржило їх в адміністративному порядку до ДПС України в порядку ст. 56 ПКУ, відтак дані податкові повідомлення не узгоджені.

Станом на дату подання до суду цих заперечень правомірність висновків контролюючого органу про порушення посадовими особами СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» податкового законодавсства розглядається в адміністративному порядку ДПС України, а тому акт перевірки не може слугувати належним доказом у цій справі і свідчити про вчинення ОСОБА_1 адмінінстративного правопорушення.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката Снітко А.С., ознайомившись із клопотанням захисника, прийшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 245КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Тобто, при зазначенні в протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення необхідно не лише вказувати факт порушення порядку ведення податкового обліку і його наслідки, але й зазначати, чи є відповідне порушення наслідком невиконання особою своїх службових обов`язків, встановивши, коли і ким такі службові обов`язки для неї були визначені.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної планової виїзної перевірки.

Відповідно до положень ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Крім того, положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

В протоколі в якості обставин, за яких встановлено порушення, ДПС посилається на Акт перевірки від 24.03.2025 р. №170/34-00-07-01/22480087, складений за результатом документальної планової виїзної перевірки СП «ВІТМАРК УКРАЇНА» ТОВ.

Акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення податкової перевірки та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії. Акт перевірки є лише документом, що фіксує певні обставини так, як їх бачить працівник податкового органу, який проводить перевірку та які можуть бути хибними.

Зазначене узгоджується з правовою позицію, зазначеної в постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року по справі №П/811/2893/14: «Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.»

В той же час, документом, що несе юридичні наслідки для платника податків за результатом проведення перевірки і яке винесено на підставі Акту перевірки є узгоджене податкове повідомлення-рішення.

Тому, для об`єктивного та всебічного розгляду справи необхідно врахувати, що після винесення Акту перевірки СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ отримало два податкових повідомлення рішення, які на даний час не є узгодженими, а саме:

1) ППР № 1 від 18.04.2025 про порушення п.п. 14.1.206 та 14.1.267 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 п. 135.1 ст. 135, п.п. 140,5.4 та 140.5.5-1 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України (надалі «ПКУ»), згідно із яким визначено заниження податку на прибуток у сумі 11 995 627 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 2 464 917,75 грн.;

2) ППР № 1 від 18.04.2025 про порушення п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 ПКУ, згідно із яким визначено заниження ПДВ у сумі 1 122 263 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 280 565,75 грн.

СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ вважає ППР № 1 від 18.04.2025 та ППР № 1 від 18.04.2025 незаконними та оскаржило їх в адміністративному порядку до ДПС України в порядку ст. 56 ПКУ. В скарзі на адресу ДПС України наведена аргументація на спростування висновків контролюючого органу, що були викладені в Акті перевірки. Рішенням від 12.05.2025 р. ДПС України повідомила СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ про продовження строку розгляду поданої підприємством скарги до 03.07.2025 р. (включно).

Так, відповідно до заперечень адвоката Снітко А.С., встановлено, що рішенням від 12.05.2025 р. ДПС України повідомила СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ про продовження строку розгляду поданої підприємством скарги до 03.07.2025 р. (включно) Тобто, наразі рішення ДПС України за результатами розгляду скарги СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ на ППР не винесено.

Отже, станом на дату подання до суду цих заперечень правомірність висновків контролюючого органу про порушення посадовими особами СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» ТОВ п.п. 14.1.206 та 14.1.267 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.5.4 та 140.5.5-1 п. 140.5 ст. 140, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 ПКУ розглядається в адміністративному порядку ДПС України, а Акт перевірки не може слугувати належним доказом у цій справі.

Отже, на сьогоднішній день податкові повідомлення - рішення, які були складені за Актом перевірки, є неузгодженими, отже ці рішення та Акт перевірки не породжують для Товариства і для ОСОБА_1 жодних правових наслідків.

Зазначене повністю підтверджується сталою практикою Верховного Суду викладених у постановах від 06.11.2024 у справі №380/87/20, від 13.04.2021 у справі №640/19671/18, від 16.09.2021 у справі №640/20588/18, від 06.12.2022 у справі №804/8776/15, від 16.08.2024 у справі №640/12981/21) в яких вказано, що висновки викладені в акті перевірки, є відображенням дій посадових особі контролюючого органу і самі собою не породжують правових наслідків для позивача та відповідно такий акт, дії по його складанню та висновки у ньому не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача або настання негативних наслідків, не порушують його прав, свобод або інтересів.

Таким чином, вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, не ґрунтуються на доказах по справі, оскільки відповідно до матеріалів справи та відповідно до заперечень адвоката Снітко А.С. на момент розгляду справи процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень триває, тобто, акт перевірки контролюючого органу в розумінні положень ст. 56 Податкового кодексу України, був не узгодженим, а тому стверджувати про його законність та обґрунтованість відсутні підстави, а отже він не може бути визнаний доказом вини ОСОБА_1 за відсутності інших доказів у справі.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення сформовані уповноваженим органом без дотримання принципу збирання достатніх та належних доказів на підтвердження події правопорушення. Слід наголосити, що державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Не є доказом і протокол про адміністративне правопорушення, який за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності будь-яких інших доказів, не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в порушенні вимог ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Підсумувавши всі вищенаведені доводи, суд , давши їм оцінку в сукупності, приходить до наступних висновків.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява №25).

Також суд має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 Рішення «Вєренцов проти України» від 11.07.2013 року, заява №20372/11).

Всі наведені вище факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останньої, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 163-1 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає недоведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1ст. 247КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 283, 284, 287-289 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 145/24-00-07-01 від 28.04.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.164-1 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя Ж. В. Теренчук