Справа №949/1239/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продавця магазину "Берізка" в с.Залужжя, проживаючої в АДРЕСА_1 .

за ч. 1 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №660389 від 19.05.2025 року 19.05.2025 близько 14 год 30 хв за адресою с.Залужжя, вул. Центральна, 26 ОСОБА_1 здійснила роздрібну торгівлю тютюнових виробів без марок акцизного податку в магазині "Берізка" , чим порушила п. 9 ст. 65 ЗУ "3817-ІX від 18.06.2024 року. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.156 КУпАП.

До початку судового засідання від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення у яких вона своєї провини не визнає та просить провадження по справі закрити за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення. Разом із цим просить розгляд справи проводити без її участі.

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30.09.2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення ОСОБА_1 , оцінивши усе в сукупності, суд приходить до таких висновків та зазначає наступне.

Диспозицією ч. 1 ст. 156 КУпАП передбачено відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Тобто, дана норма є бланкетною і при кваліфікації дій правопорушника за цією статтею необхідно керуватися спеціальними Законами.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, вказані відносини регулюються, зокрема Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 18.06.2024 №3817-IX.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що об`єктивна сторона правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, не розкрита.

За вказаних обставин протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не може бути доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

Крім того, всупереч ст. 256 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних доказів, які б підтверджували, що в зазначені день, час та місце ОСОБА_1 здійснювала саме продаж тютюнових виробів в порушення вимог закону, враховуючи при цьому, що торгівля - це процес обміну товарів на гроші з метою задоволення потреб споживача та отримання прибутку, й у вказаній операції мають бути дві сторони Продавець і Покупець, а також товар та гроші одержані внаслідок його реалізації, що також прямо передбачено санкцією ч. 1 ст. 156 КУпАП за якою складено протокол.

У даному випадку матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 продала комусь тютюнові вироби і отримала за це гроші, відсутні дані про особу - покупця, його пояснення, акт вилучення грошових коштів за реалізовані тютюнові вироби тощо, а тому посадовою особою, яка склала вказаний протокол, не доведено факту торгівлі ОСОБА_1 тютюновими виробами. Наявний у матеріалах справи рапорт начальника СРПП ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Д.Гаврилюка та відеофайл підтверджує факт відпрацювання та виявлення тютюнових виробів без марок акцизного збору.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах "Малофеєва проти росії", "Карєлін проти росії" у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін (оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 р. «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва (господарювання), будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Відповідно до п.п. 4 п. 3 ДСТУ 4303:2004 Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять (61145), роздрібна торгівля це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг.

Отже, роздрібна торгівля передбачає собою процес обміну товарами на гроші (чи інший еквівалент вираження ціни товару) з метою задоволення потреби споживача й отримання прибутку.

ОСОБА_1 стверджує, що не здійснювала роздріний продаж цигарок, а матеріали справи не містять будь яких доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснювала таку роздрібну торгівлю, тобто не підтверджено факту передачі товару та отримання прибутку за такий товар. В порушення вимог ст. 265 КУпАП під час виявлення вказаного адміністративного правопорушення не було вилучено грошових коштів, виручених під час реалізації цигарок.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували об`єктивну сторону правопорушення, а саме роздрібну торгівлю ОСОБА_1 .

Відомості про грошові кошти, за які було придбано тютюнові вироби, та які мали би бути отримані під час купівлі-продажу, матеріали справи також не містять.

Таким чином, судом не встановлені об`єктивні дані на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснювала продаж тютюнових виробів, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно з якою обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зібрати інші докази по даній справі не являється можливим.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки по своїй правовій природі є документом, в якому уповноважений суб`єкт фіксує обставини вчинення правопорушення, а рапорт полціейського та відеофайл, як єдиний доказ обставин, викладених у протоколі, оцінюється судом критично.

Крім цього суд відмічає на порушення при його складанні вимог ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не вказано нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Внесення до протоколу запису "чим порушено ЗУ "3817-ІX від 18.06.2024 року" не може бути розцінено судом як належне виконання вимог ст. 256 КУпАП, оскільки має бути ззначено назву нормативно-правового акту, що порушено.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням викладеного, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 здійснила продаж тютюнових виробів.

Разом із цим, із матеріалів справи, зокрема рапорта начальника СРПП ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області Д.Гаврилюка від 19.05.2025 року та відеофайлу із фіксацією події вбачаються ознаки провокації правопорушення. Так, у рапорті Л.Гаврилюка повідомляється, що у автомобілі закінчилося пальне тому вони із поліцейським ОСОБА_2 вирішили зайти до магазину "Берізка" с. Залужжя запитати де у селі можна придбати пальне та купити води та інших продуктів харчування, а також, що він вирішив купити пачку цигарок. На відеофайлі, доданому до справи вбачається, що поліцейський (можливо інша особа) одягнений у військову форму та на військовому автомобілі із типовим для них брендуванням та номерами, не представляючись посадовою особою органів внутрішніх справ запитує про вказану у рапорті інформацію.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини», «Лауко проти Словаччини», «Луц проти Німеччини».)

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 05.02.2008р.).

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції, відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, висловленої у чисельних рішення цього суду («Енгель та інші про ти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. ЄСПЛ виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму ВС України №9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08 лютого 2001 року, "Леванте проти Латвії" від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у них, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у ньому.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 (п.39) зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.56 КУпАП, оскільки матеріали справи не місять належних та беззаперечних доказів у підтвердження того, що правопорушення мало місце.

За приписами п.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 156 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.