Справа №522/8430/25
Провадження №3/522/3221/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С., розглянувши матеріали, направлені з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До суду з Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до наданих суду адміністративних матеріалів, водій ОСОБА_1 02.04.2025 року о 21.46 год. керував транспортним засобом електросамокат Genius Effor в м. Одеса по вул. Гоголя №19, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже звужені зірниці, які не реагують на світло; сповільненість рухів; сповільненість мови; виражене тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився. Подія зафіксована на нагрудний відеореєстратор №471324; №474513; автомобільний відеореєстратор 70MAI.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України.

За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №289022 від 02.04.2025 року за ч.2 ст.130 КУпАП.

09.05.2025 року адвокат Бурлаков М.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надав до суду вмотивоване клопотання про проведення всіх судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Суддею, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначене клопотання було задоволено в повному обсязі.

20.05.2025 року адвокат Бурлаков М.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надав до суду клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, мотивуючи свої вимоги тим, що:

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення.

Посилання на протокол ААД №813602 від 10.06.2024 та рішення Київського райсуду 14414/41/13 від 13.08.2024 не супроводжується копією рішення суду, яке набрало законної сили, окрім того посилання відповідача на вказане рішення є помилковим. Крім того, попереднє порушення також стосувалося керування електросамокатом, отже його правова кваліфікація могла бути неправильною, що унеможливлює обчислення повторності.

Відповідно до ст.265-1 КУпАП у разі наявності вважати, що водієм вчинено правопорушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування ТЗ, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення.

Якщо допустити, що ОСОБА_1 було повторно скоєно вказане правопорушення, працівник поліції не вилучив його водійське посвідчення, що вказує на відсутність такої ситуації стосовно його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

В ст.266 КУпАП вказано, що особи, що керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, чого не відбулося не в першому не в другому випадку: посвідчення водія він не мав, так як для керування цим транспортним засобом йому не потрібно його мати та у другому випадку він не був позбавлений можливості в подальшому керувати електросамокатом.

Електросамокат моделі Genius Effor є легким персональним електричним пристроєм, що не підлягає обов`язковій реєстрації та не має державного номерного знаку. Відтак, керування ним не може розцінюватися як керування транспортним засобом, що унеможливлює притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" N 3353 від 30 червня 1993 року встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями).

Пунктом 2.1а Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За правилами п.2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України.

Згідно з наведеним у п.1.10 ПДР України визначенням терміну «транспортний засіб» це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. "Механічний транспортний засіб" - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Таким чином, Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття "механічний транспортний засіб" та "транспортний засіб" та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна.

Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

Відповідно до п.3 розділу "Загальні положення" Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 340 від 8 травня 1993 року (зі змінами), транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії. Зокрема, до категорії А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт. До категорії А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Зазначені положення свідчать про те, що обов`язок мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1, А поширюється лише на водіїв, що керують відповідними транспортними засобами, які відносяться до механічних, тобто з потужністю електродвигуна понад 3 та 4 кВт.

В оскаржуваній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 02.04.2025 о «21»год.«46»хв. в м.Одеса, керував транспортним засобом - електросамокатом «Genius Effor»

Поліцейським не перевірено та не надано письмових доказів щодо того, що електросамокат моделі Genius Effor має потужність електродвигуна більшу ніж 3 кВт і чи належить до механічних транспортних засобів, а також чи є ОСОБА_1 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п.2.5 ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу.

Таким чином, транспортний засіб електросамокат «Genius Effor» не належить до механічних транспортних засобів, а тому особа, яка ним керує, не є суб`єктом адміністративного правопорушення.

В протоколі вказано, що працівник поліції виявив у ОСОБА_1 наступні ознаки наркотичного сп`яніння: дуже звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість рухів та сповільненість мови.

Відтак, поліцейський мав відсторонити ОСОБА_1 від керування електросамокатом «Genius Effor» однак з місця зупинки останній поїхав самостійно, що також слугує підтвердженням того факту, що протокол складений не законно.

Разом з тим, для встановлення факту наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП по фату порушення ним вимог п.2.5 ПДР України слід встановити чи дотримано процедуру його направлення для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Статтею 266 КУпАП встановлено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зокрема, згідно п. 2,3,10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Пунктами 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько- акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Таким чином, направлення водія до відповідного закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду здійснюється у разі його відмови від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловленої незгоди з результатами тесту проведеного на місці зупинки, при цьому немає значення чи виникла у поліцейського підозра про стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Протокол містить загальні формулювання щодо стану ОСОБА_1 («звужені зіниці», «сповільненість мовлення»), однак не містить жодного підтвердження факту сп`яніння з боку медичного закладу або інших належних засобів доказування (наприклад, акта медичного огляду, результатів тестування на місці).

ОСОБА_1 не проходив огляд у закладі охорони здоров`я, однак від проходження його не відмовлявся свідомо, а лише наполягав на наданні адвоката для супроводу. В протоколі відсутній будь-який запис про роз`яснення йому права на захист або про виклик адвоката. Відтак, його дії не можуть вважатися безумовною відмовою в розумінні п.2.5 ПДР.

В матеріалах справи відсутній Акт огляду на стан наркотичного сп`яніння, в якому зазначені виявлені працівниками поліції ознаки наркотичного сп`яніння.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази стану сп`яніння ОСОБА_1 а саме - відсутній медичний висновок, в якому зазначено про відмову проходження на стан наркотичного сп`яніння.

Не можна залишити поза увагою, той факт, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№289022 від 02 квітня 2025 року всупереч вимогам п.6 розділу IX "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", затвердженої Наказом МВС України N 1395 від 07.11.2015 року, не зазначені якими були дії водія ОСОБА_1 на думку працівників поліції, щодо ухилення від огляду та причини відмови.

ОСОБА_1 не було надано копію протоколу на місці, не роз`яснено його права належним чином, фактично він не мав можливості викласти свою позицію в момент складення протоколу.

Окрім того, поліцейський не обґрунтував ОСОБА_1 причину зупинки, розгляд справи проводився в порушення порядку, передбаченому статтею 279 КУпАП, а саме: поліцейський не оголосив про розгляд справи, не представився, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було відмовлено в усному клопотанні позивача про відкладення розгляду справи та необхідність скористатися юридичною допомогою у зв`язку з тим що позивач не погодився з обвинуваченнями поліції він відмовився підписувати протокол.

Оцінюючі у сукупності усі фактичні обставини даної справи можливо дійти однозначних висновків про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки ним не було і не могло бути здійснено порушень вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, що йому інкримінується у протоколі про адміністративне правопорушення оскільки він не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

04.06.2025 року ОСОБА_1 надав до суду заву, згідно якої просив долучити до матеріалів справи про адміністративне правопорушення оригінал довідки КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 29.05.2025 року щодо перебування ОСОБА_1 під наглядом лікаря психіатра з 2014 року з діагнозом: хронічний маячний розлад.

Суддею, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначену заяву було задоволено в повному обсязі.

10.06.2025 року адвокат Бурлаков М.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції в судове засідання з`явився, підтримав заявлене клопотання від 20.05.2025 року, просив суд справу провадженням закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, заявлене адвокатом клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, підтримав в повному обсязі, на питання суду щодо вживання наркотичних засобів, що було зазначено останнім на відеодоказах під час складання протоколу, ОСОБА_1 зазначив, що іноді вживає наркотичні засоби, від яких йому становиться легше.

Дослідивши і проаналізувавши докази по справі, письмове клопотання адвоката про закриття провадження про справі за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП відносно ОСОБА_1 в правопорушенні ч.2 ст.130 КУпАП, заслухавши адвоката Бурлакова М.О., правопорушника ОСОБА_1 , суддя приходить до наступного.

Суддя критично відноситься до письмових пояснень адвоката Бурлакова М.О. щодо невинуватості ОСОБА_1 в правопорушенні ч.2 ст.130 КУпАП та закриття справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, так як з його пояснень вбачається, що ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративного стягнення, хоча вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №289022 від 02.04.2025 року; відеозаписом з місця події, яке є повним та змістовим, іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

За змістом ст.245 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи,вирішити її у точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення єбудь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа)встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до санкції ч.2 ст.130 КУпАП за це правопорушення на особу накладається стягнення на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Твердження адвоката, що ОСОБА_1 не проходив огляд у закладі охорони здоров`я, однак від проходження його не відмовлявся свідомо, суддею не приймаються до уваги, так як відповідно до «Інструкції» - огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, в зв`язку з чим поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на підставі вимог ст.266 КУпАП, на що останній відповів відмовою та такий факт відмови чітко зафіксований відеодоказах, що містяться в матеріалах справи.

Також, на відеодоказах, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово підтвердив той факт, що вживав наркотичні засоби.

Крім того, суддею встановлено, що всі обставини, що були зазначені в поясненнях адвоката Бурлакова М.О. щодо закриття справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, спростовується відеодоказами, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, згідно з усталеною практикою, при розгляді адміністративних справ зазначених категорій і, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 №1306, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» тощо.

Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Однак, при цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.

Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіброскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:

- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;

- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електросамокатом марки Genius Effor, який має електродвигун, за допомогою якого він приводиться у рух, а також призначений для перевезення людей.

З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підставі викладеного, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП в повному обсязі доведена.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 встановлена наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до санкції ч.2 ст.130 КУпАП за це правопорушення на особу накладається стягнення на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Також, суддя бере до уваги, як доказ, довідку старшого інспектора ВАП УПП в Одеській області старшого капітана поліції Ірини Нагих, згідно якої громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП, водійське посвідчення не отримував.

Згідно абз.3 п.28 вищевказаного Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст.121 ч.3, ст.122 ч.4, ст.122-2, ст.123 ч.3, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 підпадає під санкцію ч.2 ст.130 КУпАП, як інша особа на яку накладається тільки штрафна санкція, так як суд не може позбавити особу права, яким особа не наділена, а саме права керування транспортними засобами.

Обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність обставин, передбачених ст.ст. 34, 35 КУпАП, не встановлено.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок.

Також, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , надав до суду копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.10.2023 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 особа з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, в зв`язку з чим останній, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, 33, 34, 35, 38, 130, 221, 283, 284, 285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 гривень 00 копійок, без вилучення транспортного засобу.

На підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст.308 КУпАП України у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя Л.С. Єршова