Справа № 301/3270/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника-адвоката Луканинець В.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Луканинець Василя Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь Держави у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови суду, - 17 вересня 2024 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_1 в с. Білки по вул. Центральна Хустського району керував транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Драгер 6810/0210 номер тестування 115 результат 0,36 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Луканинець В.Й., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам закону. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення є незаконним, оскільки в ньому неправильно зазначено час вчинення, а саме: вказано, що ОСОБА_1 керував ТЗ о 14.00 год., а з відеозапису вбачається, що він о 13.56 год. сидить в автомобілі і розмовляє з поліцейським, а після цього автомобіль вже не здійснював рух. Зазначає, що до протоколу не долучено пояснень свідків, хоча такі відбиралися і свідками підписувалися. Стверджує, що поліцейський незаконно примушував ОСОБА_1 проходити огляд за відсутності наявних ознак алкогольного сп`яніння, так як при складанні протоколу не вказав на ознаки за якими він вважав, що водій перебував у стані сп`яніння. Звертає увагу на те, що судом не враховано те, що ОСОБА_1 співробітниками поліції належним чином на медичний огляд (обстеження) не направлявся, так як в матеріалах справи таке відсутнє.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, при цьому, захисник-адвокат Луканинець В.Й. не заперечував про розгляд справи у відсутності його підзахисного, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Луканинець В.Й. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 131183 від 17.09.2024, слідує, що 17 вересня 2024 року о 14 годині 00 хвилин в с. Білки по вул. Центральна Хустського району водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Драгер 6810/0210 номер тестування 115 результат 0,36 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що зі змістом документу ознайомлений, його копію отримав, у графі пояснення особи по суті порушення зазначив: «вчора випив не багато показала 0.36%».

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення є незаконним, оскільки в ньому неправильно зазначено час вчинення, а саме: вказано, що ОСОБА_1 керував ТЗ о 14.00 год., а з відеозапису вбачається, що він о 13.56 год. сидить в автомобілі і розмовляє з поліцейським, а після цього автомобіль вже не здійснював рух, апеляційний суд відхиляє, оскільки розбіжності в часі, зафіксованому на відеозаписі місця події, та в протоколі, не є підставою для закриття провадження, так як розбіжності у часі не є суттєвими, вимірюються хвилинами, що може бути внаслідок зазначення часу в протоколі та на відео за допомогою різних інструментів для вимірювання часу, що не спростовує висновки суду щодо доведення вини.

Посилання захисника на те, що до протоколу не долучено пояснень свідків, хоча такі відбиралися і свідками підписувалися, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вбачається, що при складанні протоколу за фактом перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, поліцейськими застосовувались технічні засоби відеозапису, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що до протоколу не долучено пояснень свідків, оскільки диспозицією ст. 266 КУпАП визначено, що свідки залучаються лише у випадку неможливості фіксації технічними засобами під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та огляду на стан сп`яніння.

Незважаючи на заперечення сторони захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: даними вказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 131183 від 17.09.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатом тестування на алкоголь приладом «Драгер» 6810 ARСЕ -0210, згідно якого встановлено результат огляду на стан сп`яніння : «0,36 проміле, тест № 115»; рапортом інспектора СРПП ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції І.Кізляка від 17.08.2024; рапортом інспектора СРПП ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції І.Кізляк від 02.12.2024, 39), переглянутим відеозаписом на DVD-R диску, що долучений до матеріалів справи та яким підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та зафіксовано показник 0,36 проміле; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3069628 від 17.09.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а також поясненнями наданими в судовому засіданні суду першої інстанції Інспектора СРПП ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Кізляк І.В. та поліцейського СРПП ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції Тищенко В.Ю.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що поліцейський незаконно примушував ОСОБА_1 проходити огляд за відсутності наявних ознак алкогольного сп`яніння, так як при складанні протоколу не вказав на ознаки за якими він вважав, що водій перебував у стані сп`яніння, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки із пояснень поліцейського наданих в судовому засіданні суду першої інстанції слідує, що 17.09.2024 він перебував на чергуванні. Близько 14 години ним був зупинений автомобіль, яким керував ОСОБА_1 з підстав порушення ПДР, а саме був не пристебнутий паском безпеки. Після зупинки водієві були роз`ясненні його права. Під час розмови з ОСОБА_1 було встановлено, що водій має ознаки алкогольного сп`яніння і з даних підстав водієві запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Будь яких заперечень чи відмови на проходження огляду від водія не надходило. Після огляду, який проводився із застосуванням спеціального приладу «Драгер» було виявлено, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 0,36 % (проміле), з даних підстав складено протокол про адміністративне правопорушення.

На переконання апеляційного суду також є безпідставним посилання захисника Луканинець В.Й. про те, що ОСОБА_1 співробітниками поліції належним чином на медичний огляд (обстеження) не направлявся, так як в матеріалах справи таке відсутнє, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 після проходження огляду на місці зупинки за допомогою приладу Драгер виявляв бажання пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до апеляційної скарги адвокат Луканинець В.Й не приєднав жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, при проведенні тестування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівників поліції.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.

Посилання апелянта на невідповідність оскаржуваної постанови суду вимогам закону є необґрунтованими, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст. 251, 252 КУпАП.

Всупереч доводів сторони захисту, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо нього не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання доказів не допустимими, зокрема, що працівники поліції не мали права здійснювати застосування алкотестеру після спливу шести місяців з дня останнього його калібрування, а тому роздруківка приладу у цій справі не може вважатися допустимим доказом, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає у зв`язку з наступним.

Медичний виріб «Drager Alcotest 6810» був зареєстрований в Україні у встановленому порядку і внесений до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. У випадку, коли медичний виріб вже введено у експлуатацію і він застосовується за прямим призначенням, а термін дії свідоцтва про державну реєстрацію на нього закінчився, користувач має право використовувати цей виріб, як мінімум, протягом терміну, вказаного в експлуатаційній документації.

Свідоцтва про державну реєстрацію можуть бути безстроковими, а можуть мати обмежений термін дії, а частина виробів має встановлений виробником термін експлуатації більший від цього терміну.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01 січня 2016 року, визначено, що засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року.

Таким чином газоаналізатори виробництва компанії Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 рік.

З виписки результату огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою приладу «Drager Alkotest 6810» вбачається, що датою калібрування приладу є 21.11.2023. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747, вказаний інтервал становить 1 рік, тобто до 21.11.2024 року (огляд проводився 17.09.2024), а відтак підстави для визнання результатів приладу недійсними відсутні.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість постанови суду є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Луканинець Василя Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага