Справа № 156/649/25
Провадження № 3/156/498/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділу поліцейської діяльності №1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, не працевлаштованого, раніше притягувався до адміністративної відповідальності, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами, які надійшли для розгляду до суду з відділу поліцейської діяльності №1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_1 16.04.2025 о 14 год. 16 хв. в с.Волиця по вул. Центральній керував транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , відносно якого встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою державного виконавця від 15.04.2024, провадження №63009312 від 14.09.2020, чим порушив ч.10 ст.15 ЗУ «Про дорожній рух». Таке діяння працівниками поліції кваліфіковане за ч.3 ст. 126 КУпАП.

Судом була направлена повістка про виклик для участі в розгляд справи на 17.06.2025 на 13 год. 30 хв. на адресу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням; конверт з відправленнями адресату вручений 10.06.2025.

За таких обставин суддя вважає, що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. ОСОБА_1 для участі в судовому засіданні 17.06.2025 не прибув, про наявність поважних причини для цього суд не повідомив, заяви (клопотання) щодо необхідності відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до суду не надходили.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. За таких обставин розгляд справи про адміністративні правопорушення є можливим без участі ОСОБА_1 .

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, «обвинувачення» відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення Європейського суду з прав людини від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України діяння, котре ставиться в вину ОСОБА_1 , розглядається як делікт (ст. 126 КУпАП), вказані норми поширюють свою дію на невизначене коло осіб, тягнуть за собою застосування до винних осіб, позбавлення спеціального права, суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зокрема, до протоколу у справі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №302227 від 16.04.2025 були додані та досліджені в судовому засіданні:

- електронний рапорт поліції серії ЄО №1736 від 16.04.2025;

- зобов`язання до протоколу про адміністравне правопорушення серії ЕПР1 №302210 від 16.04.2025;

- копія постанови серії ЕНА №4515494 від 16.04.2025;

- копія постанови серії ЕПР1 №302210 від 16.04.2025;

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення по суті, суддя звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Норми ч.3 ст. 126 КУпАП передбачають настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Таке обмеження повинно бути чинним на дату фіксування можливої події правопорушення.

Згідно з протоколом від 16.04.2025 серії ЕПР1 № 302227 поліцейським встановлено порушення ОСОБА_1 вимог ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» (водій керував автомобілем, незважаючи на встановлене щодо нього як боржника у виконавчому провадженні тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами). Водночас зі змісту доданої до протоколу копії постанови головного державного виконавця Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Микитюка М.М.вбачається, що до ОСОБА_1 застосовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів. Така заборгованість виникла станом на 31.03.2024, однак, незважаючи на досить тривалий час, що минув від встановлення такого обмеження до ОСОБА_1 , територіальним органом поліції не доведено, що ця заборгованість не була сплачена на теперішній час, що виконавче провадження не було завершено.

Також доведено, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений зі змістом постанови державного виконавця від 15.04.2024, якою встановлені відповідні обмеження.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин службовими особами територіального органу Національної поліції не доведено наявності в діянні ОСОБА_1 ознак об`єктивної сторони правопорушення, кваліфікованого за ч.3 ст. 126 КУпАП. Отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Керуючись ст. 7,9,126, 247, 280, 283,284,285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її ухвалення.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов