Справа № 191/1616/25
Провадження № 3/191/593/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Окладнікова О.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2025 року із Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла справа з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №282012 від 26.03.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому зазначено, що 26.03.2025 року об 11:00 годині в м. Синельникове, вул. Затишна, 57 гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daweoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час спілкування з останнім було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Водієві було запропоновано пройти огляд у встановленому законодавством порядку, на що останній відмовився.

09.06.2025 року до суду від захисника адвоката Носача С.С. надійшли письмові заперечення, у яких він просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. У своїх запереченнях адвокат зазначив, що проти даного протоколу ОСОБА_1 заперечує, та вважає його винесеним з порушенням норм чинного законодавства України. 26.03.2025 року об 11:00 год. ОСОБА_1 перебував по вул. Затишна (Воровського) у своєму припаркованому на узбіччі автомобілі, розмовляючи з товаришем. В цей же час до них під`їхав патруль поліції, поліцейські почали спілкуватись з ОСОБА_1 , після чого запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. На що ОСОБА_1 відмовився, так як не їхав на автомобілі та не перебував у стані сп`яніння. Таким чином, відповідальність за знаходження біля автомобілю чи в ньому, навіть у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, законодавством не встановлена. В час коли під`їхав патруль поліції, транспортним засобом ОСОБА_1 не керував, що виключає склад ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 повністю заперечує факт керування транспортним засобом, а тим паче в стані сп`яніння. Отже, ОСОБА_1 не погоджується зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення, та таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Носач С.С. у судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, заперечив, просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що працівники поліції під`їхали до автомобіля, який стояв біля будинку 57 по вул.Затишній в м.Синельникове і почали вимагати надати документи та пройти медичний огляд. Вважає, що законних підстав для цього не було, бо він просто сидів у автомобілі і спілкувався зі своїм знайомим.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Носача С.С., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тому вона є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п.2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Також Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №282012 від 26.03.2025 року, який складено відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, зазначено, що 26.03.2025 року об 11:00 годині в м. Синельникове, вул. Затишна, 57 гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daweoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час спілкування з останнім було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Водієві було запропоновано пройти огляд у встановленому законодавством порядку, на що останній відмовився.

У листі ст. інспектора ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Сорокіна В., адресованому начальнику Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області полковнику поліції Парфьонову О., який не містить дати вказано, що «під час несення служби в добовому наряді ВРПП разом із лейтенантом поліції Казьміров В.В. 26.03.2025 року о 11:00 за адресою м.Синельникове по вул.Затишній біля буд.57 було виявлено транспортний засіб марки ДЕО ЛАНОС днз НОМЕР_2 в кому перебував гр. ОСОБА_1 ».

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Крім того, варто відзначити, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби лише у випадках, передбачених ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».

У своєму рішенні від 15.03.2019 року Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

У п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У даному випадку до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №282012 від 26.03.2025 року не долучено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом за обставин, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і, як наслідок, не може нести відповідальність.

Судом враховується, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази, що підтверджують те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху.

Зокрема, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено диск з відеозаписом тривалістю 6 хв. 57 сек. Запис починається зі слів поліцейського: «пункт Б Правил дорожнього руху, на що Ви відмовились». У цей час ОСОБА_1 сидить у автомобілі, що стоїть біля якогось будинку. Далі поліцейський говорить: «Ви будете розписуватись, отримувати копію?», на що відповідь: «Ні, не буду». Після цього поліцейські оформлюють документи, а в кінці один з них говорить: «Не порушуйте. Все».

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Враховуючи вищезазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять належних доказів про відмову ОСОБА_1 26.03.2025 року об 11:00 годині від проходження огляду для виявлення стану алкогольного сп`яніння, що виключає подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України через відсутність в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події та складу правопорушення.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 247 п. 1, 245, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Суддя О.І. Окладнікова