КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участі секретаря судового засідання Лісової С.О., за участю прокурора Шкурпело Р.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Гонди О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1, припинивши з 17 березня 2023 року діяльність на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з регіонами управління регіональної політики МВС України, маючи 9 ранг державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби та будучи суб`єктом декларування відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII), суб`єктом згідно з Приміткою до статті 172-6 КУпАП, як особа яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, в порушення абзацу другого частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подав 05 березня 2025 року о 20 годині 19 хвилині шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду апелянт вважає, що постанова судді прийнята з неправильним застосуванням матеріального права та порушенням норм процесуального права, без належного дослідження та оцінки всіх фактичних обставин справи.

Апелянт вказує на те, що його діяльність на посаді державної служби в період з 21 листопада 2022 року по 17 березня 2023 року тривала менше 4 місяців та акцентує увагу на тому, що до призначення на державну службу та після звільнення з неї він працював у приватній сфері (банківська діяльність).

Водночас, до 21 листопада 2022 року ОСОБА_1 не був суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» та після звільнення 17 березня 2023 року на посади державної служби не призначався.

Окрім того, апелянт наголошує на тому, що у зв`язку з військовою агресією Російсткої Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджено воєнний стан в Україні з 5:30 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і триває на даний час.

03.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» (далі - Закон від 03.03.2022 № 2115-IX), яким відтермінувала строк подання фізичними особами документів, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або електронній формі, на строк до трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період обов`язку подати документи.

Так, апелянт зазначає, що з урахуванням положення Закону № 2115-IX, в період його призначення та перебування на посаді державної служби (21.11.2022-17.03.2023) фактично подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», не було обов`язковим, оскільки даний обов`язок Законом від 03.03.2022 № 2115-IX був відтермінований на строк до трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни.

Проте, незважаючи на «мораторій на подачу декларацій в зазначений період», ним після звільнення з посади державної служби (17.03.2023) було подано до Національного агентства з питань запобігання корупції Декларацію кандидата на посаду державної служби від 04.04.2023 (виправлена декларація 11.04.2023), а 23.04.2023 було подано до Національного агентства з питань запобігання корупції Декларацію при звільненні з посади державної служби.

На думку апелянта, вказані обставини свідчать про те, що ним було сумлінно виконано обов`язок подання декларацій, пов`язаних з державною службою, а також про відсутність у нього умислу щодо ухилення від подачі декларацій.

В подальшому ОСОБА_1 повернувся до роботи в приватному секторі економіки на посаді, яка не передбачала обов`язок подання декларацій, та ним не було відслідковано зміни в законодавстві.

Сукупність вказаних вище обставини стали причиною того, що ним не було в установлений строк, а саме до 31 березня 2024 року, подано декларацію за 2023 рік, як особи, яка в 2023 році була звільнена з посади державної служби та також свідчать про відсутність у нього умислу на вчинення правопорушення.

Апелянт вважає, що у справі відсутні докази на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На переконання апелянта, при прийнятті оскаржуваної постанови суддею районного суду були порушені вимоги ст. 245 КУпАП стосовно всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки суд фактично керувався лише матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення, не взявши до уваги письмові пояснення та аргументацію ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляцію, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом постанови, яка оскаржується, суддею районного суду наведені вимоги закону дотримані.

Висновок, викладений у постанові судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення № 20 від 20 березня 2025 року, рапортом, складеним уповноваженою на те особою, копією щорічної декларації ОСОБА_1 за 2023 рік після звільнення, подану 05 березня 2025 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 04 березня 2025 року та від 20 березня 2025 року, листом Департаменту внутрішньої безпеки від 03 грудня 2024 року МВС України про надання інформації та копій документів, листом МВС України від 26 лютого 2025 року до Департаменту внутрішньої безпеки про надання інформації, витягом з Наказу № 858о/с від 21 листопада 2022 року про призначення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу взаємодії з регіонами Управління регіональної політики, копією Наказу № 381о/с від 17 березня 2023 року про припинення державної служба та звільнення ОСОБА_1 , копією Наказу № 662 від 14 жовтня 2022 року про затвердження Положення про Управління регіональної політики МВС України, копією Положення про Управління регіональної політики МВС України, копією Наказу № 363 від 05 квітня 2024 року про деякі питання складання уповноваженими особами Національної поліції України протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

На підставі наявних у справі доказів суддя районного суду встановив, що відповідно до наказу від 17 березня 2023 року № 381 o/c МВС України ОСОБА_1 , державного службовця 9 рангу, головного спеціаліста відділу взаємодії з регіонами управління регіональної політики МВС України звільнено згідно з пунктом 4 частини першої статті 83, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (через скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису державного органу без скорочення численності) та припинено державну службу з 17 березня 2023 року.

Законом від 20.09.2023 № 3384-ІХ встановлено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ї" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Таким чином, на виконання вище зазначених вимог закону ОСОБА_1 , як особа, яка припинила 17 березня 2023 року діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, був зобов`язаний подати декларацію особи, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік не пізніше 31 березня 2024 року, проте декларація була подана 05 березня 2025 року.

Зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_1 , як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», припинивши з 17 березня 2023 року діяльність на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з регіонами управління регіональної політики МВС України, маючи 9 ранг державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби, та будучи суб`єктом декларування, несвоєчасно, без поважних причин подав лише 05 березня 2025 року о 20 годині 19 хвилині шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не був суб`єктом декларування не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно до п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний додержуватись вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Відповідно до п. 15 ст. 1 Закону, суб`єкти декларування особи, зазначені у п. 1, підпунктах «а», «в-г» пункту 2, 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону, відповідно ОСОБА_1 є суб`єктом декларування.

12.10.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким було внесено зміни до ч. 2 ст. 45 Закону № 1700-VIIта визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Доводи апелянта про те, що у нього не було умислу на порушення вимог закону, а декларація була подана з порушенням строку у зв`язку з тим, що ним не були відслідковані зміни до закону є неспроможними.

Так, згідно з наявними у справі документами та письмовими поясненнями ОСОБА_1 він, як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, був обізнаним з положеннями Закону України «Про державну службу», Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», а також був обізнаним щодо обов`язку, способу та терміну подачі декларацій і подавав такі декларації.

Посилання в апеляції ОСОБА_1 на те, що він не відслідкував зміни до закону в частині порядку та строків подачі декларації спростовуються його письмовими поясненнями, долученими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, на запитання про те, чи відомо йому, що 12.10.2023 року набрав чинності Закон України № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким відновлено обов`язок подання декларацій суб`єктів, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також необхідність подати декларації згідно з вимогами абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 відповів, що йому про це було відомо, але він просто забув.

Аналогічну відповідь дав ОСОБА_1 і на запитання про те, що чи були й нього поважні причини для неподання декларації до 01.04.2024 року.

Отже, у ОСОБА_1 не було поважних причин, з яких він не подав декларацію у встановлений законом строк, що складає об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 172-6 КУпАП не встановлена форма вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, тобто вказане адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення за несвоєчасне неподання декларації буде відсутня у разі об`єктивної неможливості вчасного її подання, тобто наявності поважних причин (неналежна робота Реєстру, хвороба, інша непереборна сила, що унеможливлює вчасне подання декларації), і її подальше несвоєчасне подання декларації не утворює склад адміністративного правопорушення, окрім випадків, коли суб`єкт правопорушення вже після усунення таких причин, свідомо бездіє тривалий час і не подає декларацію.

Як встановлено у цій справі, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про необхідність, порядок і строки подачі декларації, не мав поважних причин, які об`єктивно унеможливлювали подачу ним декларації у встановлений законом строк, але при цьому не передбачав наслідків неподання декларації у встановлений законом строк, хоча повинен був і міг їх передбачити, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення є безпідставними.

За таких обставин у судді апеляційного суду немає підстав для скасування постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Суддею апеляційного суду також не встановлено інших, передбачених ст. 247 КУпАП підстав для закриття провадження у справі, відтак прохання апелянта про закриття провадження у справі задоволено бути не може.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 755/4695/25

Провадження № 33/824/2859/2025

Головуючий у першій інстанції Вовк О.І.

Доповідач Ковальська В.В.