справа № 631/448/25
провадження № 3/631/338/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року селище Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В., розглянувши у приміщенні суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Охоче Нововодолазького району Харківської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Нововодолазьким РВ УМВС в Харківській області 12.02.1997 року),

реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 ,

який не працює, утриманців не має, є пенсіонером,

зареєстрований за адресом:

АДРЕСА_1 ;

та проживає за адресом:

АДРЕСА_2 ;

за вчинення адміністративного проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

22.04.2025 року поліцейським СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Пугачовим Е. О., керуючись положеннями статей 254 - 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8073-Х від 07.12.1984 року (із змінами та доповненнями), складено протокол про адміністративне правопорушення (серії ВАД № 260450), що надійшов до Нововодолазького районного суду Харківської області 06.06.2025 року (вхідний № 3198/25-вх), зареєстрований під єдиним унікальним № 631/448/25 (провадження № 3/631/338/25) й згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, переданий на розгляд головуючого судді Мащенко С. В.

Зазначаючи суть адміністративного правопорушення, що закидається ОСОБА_1 у провину, поліцейський СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції Пугачов Е. О. у протоколі про адміністративне правопорушення (серії ВАД № 260450) навів, що 16.03.2025 року близько 11 години 52 хвилини за адресом: вулиця Селянська, поблизу будинку № 13 села Гуляй Поле,- при складанні адміністративного матеріалу за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 , той відмовився передати посвідчення водія НОМЕР_3 та залишатись на місці події, чим не виконав закону вимогу поліцейського, за що передбачена адміністративна відповідальність статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 2).

Обґрунтовуючи наявність підстав задля притягнення правопорушника до відповідальності поліцейським СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Пугачовим Е. О. як докази факту вчинення адміністративного діяння додано:

?рапорт поліцейського СРПП відділення поліції № 3 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції Пугачова Є., поданий 22.04.2025 року на ім`я начальника відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області полковника поліції Глущенка Аркадія, з якого вбачається, що ним в складі із СРПП старшим сержантом поліції Щербиною О. М. 22.04.25 року складений адміністративний протокол серії ВАД № 260450 за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресом: АДРЕСА_1 , тому як останній 16.03.2025 року близько 11 годині 52 хвилини за адресою: АДРЕСА_3 ,- при складані адміністративного матеріалу за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , відмовився передавати посвідчення водія НОМЕР_3 та залишатися на місці події, чим не виконав закону вимогу поліцейського (а. с. 7);

?відеозапис події, записаний на CD-R диск (а. с. 9);

?копію постанови, прийнятої суддею Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В. 14.05.2025 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/448/25 (провадження № 3/631/263/25), якою протокол про адміністративне правопорушення (серії ВАД № 260450), складений 22.04.2025 року поліцейським СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Пугачовим Е. О.відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також додані до нього документи, повернуті особі, яка його склала, а саме: поліцейському СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшому сержанту поліції Пугачову Євгену Олександровичу,- для належного оформлення (а. с. 10 14);

?доповідну записку заступника начальника управління - начальника ВОДГР УПД ГУНП в Харківській області майора поліції Волошина Є., погоджену тимчасовим виконувачем обов`язків заступника начальника ГУНП в Харківській області полковником поліції Бірбасовим С., подану 21.03.2025 року на ім`я начальника ГУНП в Харківській області полковника поліції Токаря П., з якої вбачається, що в діях поліцейських СРПП відділення поліції № 3 (Нова Водолага) ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області попередньо вбачається порушення службової дисципліни та вимог чинного законодавства України, що виразилось у проведенні тимчасового вилучення посвідчення водія під час складання протоколу серії ЕПР1 № 273068 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також, під час розгляду скарги ОСОБА_1 встановлено в діях останнього вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось у невиконанні законних вимог поліцейських залишитись на місці події та передачі посвідчення водія для його вилучення. А тому вважав за доцільне: направити копію матеріалу для призначення та проведення службового розслідування до Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області. Начальнику відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області підполковнику поліції Аркадію Глущенку вжити заходи щодо складання адміністративного протоколу за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 15 21);

?рапорт поліцейського СРПП відділення поліції № 3 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції Пугачова Є., поданий 31.05.2025 року на ім`я заступника начальника начальника СВІ відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківської області капітану поліції Сосюрці В., з якого вбачається, що ним було складено адміністративний протокол серії ВАД № 260450 відносно ОСОБА_1 від 22.04.2025 року за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з тим, що при оформлені на ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 16.03.2025 року, останній не виконував законні вимоги поліції, а саме не залишався на місці скоєння правопорушення, не виконуючи статтю 37 Закону України «Про Національну поліцію» та відмовився передати для вилучення своє водійське посвідчення згідно зі статтею 265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Та доповідною запискою з УПД ГУНП в Харківській області було проведено службове розслідування висновком якого було скласти ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області протокол за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання вищевказаних вимог. У зв`язку з чим була виконана вимога УПД ГУНП в Харківській області та складено відповідний протокол (а. с. 22).

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення (серії ВАД № 260450) убачається, що особа, відносно якої його складено, відмовилась від підпису та не отримала копію цього протоколу, про що свідчить запис, зроблений посадовою особою під час його складення у графах «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» і «другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав».

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 до судді з`явився, свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не визнав та прохав врахувати письмові заперечення його адвоката Габор В. В.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Габор В. В., яка діє за дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 1 2, 9 23, 26 29 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» № 2123/2025-3889344 від 07.05.2025 року та на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серії ХВ № 002538), виданого 27.10.2021 року Радою адвокатів Харківської області на підставі рішення № 19 від цієї ж дати, до судді не з`явилась, натомість в електронній формі за допомогою та з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи надіслала заперечення на протокол про адміністративні правопорушення, в прохальній частині яких вказала, що просить справу розглянути за її відсутності, закривши провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своїх заперечень, захисник зазначила, що свою вину у вчиненні правопорушення, що закидається ОСОБА_1 у провину, той категорично не визнає, оскільки з відеозапису, зробленого поліціантами, він надав на їх вимогу паспорт та посвідчення водія. При цьому, самі поліцейські поводили саме агресивно, безпідставно застосовуючи до нього фізичну силу, отже, відеозапис з боді-камери поліцейського не підтверджує факт вчинення ним адміністративного проступку за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як об 11:58:13 (час фіксації на відеозаписі) ОСОБА_1 надає працівниками поліції своє посвідчення водія. Крім того, фабула протоколу про адміністративне правопорушення не містить вказівки в чому саме виражалася «злісна непокора» правопорушника: чи це була відмова від виконання законної вимоги поліцейського, чи ігнорування її виконання; яку саме вимогу поліцейського правопорушник не виконав або проігнорував; чию саме вимогу (конкретного поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, із зазначенням анкетних даних) не було виконано; не зазначено яким нормативним актом передбачено законність вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків. З огляду на викладене, протокол (серії ВАД № 260450) не відповідає вимогам пункту 9 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 07.11.2015 року. Доданий до матеріалів рапорт поліцейського СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області старшого сержанта поліції Пугачова Е. від 31.05.2025 року не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими ним в постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а. Крім того, сам протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог частини 2 статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення, тобто через 1 місяць та 6 днів після події, оскільки ще 16.03.2025 року поліцейським була відома особа ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, які б виправдовували поважність несвоєчасно складення протоколу про адміністративне правопорушення та надмірний інтервал між датою події (16.03.2025 року) та датою складення протоколу (22.04.2025 року), так як доповідна записка датована 21.03.2025 року (тобто за місяць до складення протоколу), що не свідчить про поважність несвоєчасно складення протоколу. Також в порушення вимог статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники поліції не вручали ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, не ознайомлювали останнього з його правами та обов`язками, не роз`яснили гарантоване Конституцією України право на правничу допомогу адвоката, позбавили можливості надати свої пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Доказів, які б фіксували відмову ОСОБА_1 від отримання протоколу та підпису в ньому, працівниками поліції не надано. З огляду на відсутність належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню поліцейського, враховуючи недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 об`єктивних ознак правопорушення за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративні правопорушення, відповідно до пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Складаючи заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, захисник вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посилаючись на приписи статей 7, 9, 10, 185, 251, 254, 256, 257, 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 5 частини 1 статті 11 Закону України «Про міліцію» від 11.10.2011 року №10-рп/2011, а також практику розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління тощо.

Окрім цього, захисник у своїх запереченнях спирається не лише на національне, а й на міжнародне законодавства, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Гурепка проти України» від 06.09.2005 року, «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року, «Коробов проти України» від 21.07.2011 року та «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року.

Зважаючи на викладене, вирішуючи питання, щодо можливості розгляду справи справу за відсутності захисника адвоката Габор В. В., суддя окреслює таке.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року Високими Договірними Сторонами в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім у суді під час розгляду суддею його справи. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суддя виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року (заява № 28249/95), в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка закріплює один із основоположних її принципів - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою її статтею, положення якої у конкретному випадку дають підстави зробити висновок про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Змістом частини 2 статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначений строк розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 185 цього Кодексу, протягом доби.

За таких обставин, беручи до уваги те, що суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створила необхідні умови для реалізації учасниками справи, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь в судовому провадженні, зважаючи на те, що захисник надав змістовні та обґрунтовані заперечення на протокол після ознайомлення його довірителем із матеріалами справи у повному обсязі та відкладенням справи у зв`язку із цим ще на одно добу, спираючись на згоду особи, відносно якої складено протокол, який з`явився до судді, та його захисника, яка прохала розв`язати справу по суті за її відсутності, вважаю за можливе розгляну справу без адвоката, оскільки затягування процесу нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Тим більше, що частина 2 статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності захисника, вимагаючи обов`язкової присутності лише особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, ретельно та безпосередньо дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні у ній письмові докази, разом із письмовими запереченнями ОСОБА_1 та адвоката Габор В. В., суддя вбачає наступне.

22.04.2025 року поліцейським СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Пугачовим Е. О. складено на спеціальному бланку із зазначенням серії та номеру протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення 16.03.2025 року проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Згідно з правилом, викладеним у частині 1 статті 8 вказаного кодексу провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Зміст вказаної вище норми права, а саме: статті 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,- обумовлює адміністративну відповідальність за вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця.

Отже, адміністративно караним є злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Таким чином, склад адміністративного проступку, обумовленого статтею 185 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає необхідність зазначення у протоколі фактичних обставин адміністративного правопорушення, що закидається у провину особі, відносно якої розв`язується справа, у повній відповідності із диспозицією статті, фабула якої є бланкетною, тобто такою, що закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатися до норм іншого нормативного акта іншої галузі права.

Відтак, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції статті 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення слід зазначати конкретно:

- в чому саме полягала непокора;

- чому саме вона є злісною;

- чому конкретно (розпорядженню чи вимозі) не покорився порушник;

- яким конкретно законом (нормою законного акту) обумовлена така вимога чи розпорядження;

- та, наостанок, під час виконання яких службових обов`язків було вчинено злісну непокору тощо.

Проте, складаючи протокол про адміністративні правопорушення (серії ВАД № 260450) поліцейський СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції Пугачов Е. О. не зазначив та не надав доказів, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 саме «злісної» непокорі, не вказав, якою нормою чинного законодавства (закону України), регламентоване його законне розпорядження або вимога, щодо якої вчинено непокору, та не конкретизував, вимозі чи розпорядженню той не покорився.

Про виявлені недоліки зазначено у постанові, прийнятій 14.05.2025 року суддею Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В. в межах справи з єдиним унікальним № 631/448/25 (провадження № 3/631/241/25), якою протокол про адміністративне правопорушення (серії ВАД № 260450), складений 22.04.2025 року поліцейським СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Пугачовим Е. О.відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також додані до нього документи, повернуті особі, яка його склала, а саме: поліцейському СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшому сержанту поліції Пугачову Євгену Олександровичу,- для належного оформлення (а. с. 10 14).

Однак, недоліки, встановлені суддею, усунуті лише частково шляхом долучення до матеріалів справи:

1)копії доповідної записки заступника начальника управління - начальника ВОДГР УПД ГУНП в Харківській області майора поліції Волошина Є., погодженої тимчасовим виконувачем обов`язків заступника начальника ГУНП в Харківській області полковником поліції Бірбасовим С., що подана 21.03.2025 року на ім`я начальника ГУНП в Харківській області полковника поліції Токаря П. (а. с. 15 - 21);

2)та рапорту поліцейського СРПП відділення поліції № 3 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції Пугачова Є., поданого 31.05.2025 року на ім`я заступника начальника начальника СВІ відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківської області капітану поліції Сосюрки В. (а. с. 22).

Із вказаних письмових доказів вбачається, що:

- ще у березні 2025 року (21.03.2025 року) встановлена наявність в діях ОСОБА_1 невиконання законних вимог поліцейських залишитись на місці події та передати посвідчення водія для його вилучення, однак жодного посилання на їх злісність, цей документ не містить;

- у рапорті є посилання на невиконання приписів статті 37 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, проте не розкрита сама суть законної вимоги чи розпорядження.

Таким чином, повернувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, після дооформлення, поліцейський СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старший сержант поліції Пугачов Е. О. жодного доказу на доведеність «злісної» непокори не надав, суть законної вимоги чи розпорядження не конкретизував.

Натомість, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року (із змінами та доповненнями).

Стаття 1 у своїй частині 1 цього закону розкриває, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Одночасно із цим статтею 6 цього ж закону унормовано, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, приписом частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Також у згаданому законодавчому акті наявна стаття 37, на зміст якої як на підтвердження законного розпорядження чи вимоги у своєму рапорті посилається поліцейський СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старший сержант поліції Пугачов Е. О., однак вона стосується обмеження пересування особи чи транспортного засобу або фактичного володіння річчю, а ні права вимагати передання посвідчення водія.

Окрім цього, положення статті 265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплюють можливість У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, проте порядок тимчасового вилучення посвідчення водія визначається Кабінетом Міністрів України (частини 1 і 3 цієї статті).

Відтак, слід розуміти, що ані стаття 37 Закону України «Про Національну поліцію», ані стаття 265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить посилання на конкретне законне розпорядження або вимогу поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, якій злісно не підкорився 16.03.2025 року об 11 годині 52 хвилини за адресом: вулиця Селянська, поблизу будинку № 13 села Гуляй Поле,- ОСОБА_1 .

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац 2 пункту7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Із таким тлумаченням терміну «злісна непокора» погодився й Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 5 свого Рішення №10-рп/2011 від 11.10.2011 року у справі № 1-28/2011 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 5 частини 1 статті 11 Закону України «Про міліцію» (справа про строки адміністративного затримання).

Термін «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги, а тому системного аналізуючи чинну практику Верховного суду разом із нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення слід вважати, що проступок, відповідальність за який передбачена статтею 185 вказаного кодифікованого акту окреслює наявність саме законної вимоги чи розпорядження поліцейського, тобто акту, який юридично рівнозначний наказу, вираженому у категоричній формі, та існування законодавчого закріплення права висувати такі вимоги чи розпорядження поліцейським при виконанні ним своїх службових обов`язків.

Тобто встановлення злісності непокори, законності розпорядження або вимоги працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків є обов`язковими ознаками вказаного вище адміністративного правопорушення, що слід обов`язково відобразити у протоколі про адміністративне правопорушення.

До аналогічного висновку за своїм правовим навантаженням дійшла й Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, прийнятій 18.05.2021 року в межах справи з єдиним унікальним № 3-3133/10 (провадження № 13-80зво19), який є обовязковим для застсуання судами нижчих інстанцій, адже за правилом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вона як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Разом із тим у формулюванні обставин адміністративного правопорушення, викладених поліцейським СРПП ВП № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старший сержантом поліції Пугачовим Е. О. у відповідній графі протоколу «склад адміністративного правопорушення», складеного ним 22.04.2025 року на бланку серії ВАД № 260450) не зазначено, які законодавчі норми і який встановлений порядок порушив ОСОБА_1 , якими діями вчиняв злісну непокору вимозі чи розпорядженню поліціанта.

Відтак, суддя не в змозі у законний та процесуальний спосіб вважати встановленим та доведеним наявність відмови ОСОБА_1 від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського, висунутих при виконанні своїх службових обов`язків, що виражена ним у зухвалій формі, які достеменно свідчили б про явну його злісну непокору, що не дозволяє судді притягнути його до адміністративної відповідальності за вчинене.

Доходячи такого висновку, суддя спирається на пункт 4 рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010, ухваленого 22.10.2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 141 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), де суд зазначив, що Конституція України визначає основні права i свободи людини i громадянина та гарантії ix дотримання i захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; yci сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням i дією принципу верховенства права в Україні. Стаття 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною i покараною лише за умови, якщо ii вина буде доведена в передбаченому законом порядку i встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Процедура оформлення уповноваженими особами протоколів про адміністративне правопорушення визначена Кодексом України про адміністративні правопорушення, а особами, які є працівниками відповідних органів Національної поліції України - ще й Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ № 1376 від 06.11.2015 року (із змінами та доповненнями).

При цьому зазначений наказ прийнятий, як чітко обумовлено його преамбулою, саме з метою дотримання законності при здійсненні провадження у справах про адміністративні правопорушення, а також приведення нормативно-правових актів у відповідність до законодавства, яке регулює діяльність Національної поліції.

Частинами 1 та 2 статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення обумовлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, що, у разі його оформлення, робиться не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення й нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення (стаття 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Ретельно та безпосередньо дослідивши протокол із доданими до нього письмовими доказами, суддя вбачає тривалий проміжок часу між виявленням особи, яка вчинила правопорушення, та складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, на що слушно звертає увагу захисник.

Проте, імперативним приписом статті 19 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (Закон України № 254к/96-ВР) обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, державні органи наділені лише тими повноваженнями і компетенцією, які визначені законом і не можуть на свій розсуд привласнювати повноваження інших державних органів.

Згідно зі змістом статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Положеннями частини 3 статті 62 Основного Закону нашої країни передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Також статтею 9 Кодексу України про адміністративне правопорушення унормовано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який повинен мати сукупність юридичних ознак, які визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Зі змісту статті 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення убачається, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне в об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення уповноважена на складання протоколів про адміністративні правопорушення особа зобов`язана зібрати належні та допустимі докази такого проступку.

При цьому доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Кодексом України про адміністративне правопорушення. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень та на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до пункту 15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Натомість усі докази, які повноважна особа Національної поліції долучає до протоколу про адміністративне правопорушення, слід засвідчувати з урахуванням приписів ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року, який, як вказано у пункті 1.1 цього документа, поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності органів державної влади України, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності.

Так, пункт 5.26 цього нормативно-правового документу зазначає, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, а також дати засвідчення копії.

Аналогічне за своїм змістом правило міститься й у пункті 8 глави 10 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями), які з огляду на зміст пункту 1 розділу І «Загальні положення» встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності , та є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Також, вказаний пункт 8 глави 10 розділу ІІ цих Правил визначає, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія» (абзац 6 пункту 5 глави 4 розділу ХІІ Правил).

За приписами статті 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із частиною 1 статті 251 цього ж кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Слід зауважити, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, неправомірних дій, та фіксує закінчення діяльності компетентних осіб щодо збирання, оцінки та перевірки доказів. Тобто протокол є, начебто й скоріше за все, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, звинувачувальним документом, якому завжди передує момент виявлення відповідного проступку.

Також, відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є й основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, формулювання суті правопорушення, дані про потерпілих, свідків тощо.

Отже, складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, та в силу приписів вищенаведених норм права є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Саме тому від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість та правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право особи на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення набуває значення належного та допустимого доказу лише якщо він складений уповноваженою на те посадовою особою, не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення та його зміст відповідає усім вимогам, що висуваються до формулювання суті адміністративного правопорушення та обставин його вчинення (вони повинні бути викладені конкретно, точно з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) Кодексу України про адміністративне правопорушення, що передбачає відповідальність за його вчинення та за якою складено протокол).

Відтак, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу чи норму права, яка передбачає відповідальність особи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08) Європейській суд з прав людини серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яку непокору, а лише ту, яка є злісною та направлена проти законного розпорядження чи вимоги поліцейського, висунутої ним при виконанні службових обов`язків.

Водночас, розглядаючи цю справу по суті та досліджуючи протокол про адміністративне правопорушення із доданими до нього письмовими доказами, суддя пересвідчилась, що повно об`єктивну сторона проступку в протоколі не розкрито, фактів, які б свідчили про злісність непокори не наведено, висновку про те, що зафіксована ситуація викликана невиконанням вимоги чи розпорядження поліцейського, передбаченої у конкретній статті закону України не простежується. Сам по собі факт невиконання вимоги поліцейського, хоча і свідчить по порушення правил, встановлених в суспільстві, проте не утворює порушника складу адміністративного проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позаяк, така непокора неминуче має бути злісною.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного проступку.

При цьому, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Наведене питання має бути розв`язане на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» викладеної версії подій.

При цьому, як свідчить стала практика Європейського суду з прав людини, зокрема, викладена у рішенні, ухваленому 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03), суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких i узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Відтак, обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Таким чином, виходячи із правової аксіоми судочинства: «Atrium naben se intromi indicia praese» - «Суд має справу з тими доказами, які перед ним», оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, ураховуючи, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та беручи до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а не на суд, вважаю, що вина у інкримінованому особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку, визначеному статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не доведена, а отже факт вчинення ОСОБА_1 цього проступку відсутній, що має місце внаслідок недоведеності усіх складових проступку.

Доходячи такого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, прийнятої 08.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18),- щодо наявності процесуального обов`язку доказування наявності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме у суб`єкта владних повноважень.

Також, як чітко зауважує у вказаному судовому рішенні вищий суд, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім того, суд керується й правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові, прийнятій у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 10.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 420/647/19 (провадження № К/9901/32880/19), згідно з якою підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Колегія суддів погоджується, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 04.03.2019 року по справі № 199/7360/17.

Нормою права, яка міститься у статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, частини 1 і 2 статті 7 цього кодифікованого закону України регламентують, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Натомість зміст частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення мовить про те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 вказаної норми права).

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення (серії ВАД № 260450) та додані до нього матеріали, убачається, що незважаючи на те, шо в діях ОСОБА_1 наявні ознаки протиправної поведінки у виді непокори, натомість, їх злісність не доведена у законний та процесуальний спосіб.

Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не доведеним, а тому він не може бути підданий адміністративній відповідальності.

Приймаючи постанову, суддя також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, діючи в точній відповідності із законом, з метою зміцнення законності та правосвідомості задля всебічного, повного, своєчасного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, виховання осіб в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненою 04.11.1950 року в Римі, підписаної Високими Договірними Сторонами й ратифікованої Україною 17.07.1997 року; рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України», від 30.05.2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії»; статтями 19, 57, 68, 92 і 129 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (Закон України № 254к/96-ВР) (із змінами та доповненнями); частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV (із змінами та доповненнями); статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року; Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями); рішенням Конституційного Суду України № 23-рп/2010, ухваленого 22.10.2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 141 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), а також статтями 1, 7, 9 11, 23, 27, частиною 2 статті 38, статтями 173-2, 245, 246, 247, 249 - 252, частинами 1 і 2 статті 254, частиною 1 статті 255, статтею 256, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 278, 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8073-Х від 07.12.1984 року (із змінами та доповненнями),

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її винесення.

Постанову винесено, оформлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко