КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/4611/25
провадження № 33/824/3108/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року в складі судді Вдовиченко О. О., в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

встановив:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що 29 січня 2025 року о 22 год.44 хв. ОСОБА_1 , в м. Києві по вул. Васильківській 34, керував транспортним засобом BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування, тобто порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР. Дане правопорушення вчинено повторно протягом року (постанова ААД№884930 від 14.05.2024). Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Клопотання сторони захисту про забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, а також забезпечення участі в судовому засіданні представника органу опіки та піклування, оскільки ОСОБА_1 є неповнолітнім залишено без задоволення. Роз`яснено що відповідно ст. 268 КУпАП участь ОСОБА_1 під час розгляду даного протоколу не є обов`язковою.

Суд також зазначив, що згідно ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-2, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Факт повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, судом встановлено з наданого суду відеозапису, відповідно до якого інспектором під час перевірки документів детально перевірено наявність вчинених водієм правопорушень, і встановлено факт вчинення 14.05.2024 року правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Також інспектором встановлено, що відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді попередження. В свою чергу ОСОБА_1 на місці зупинки не заперечував встановлення такого факту, відповів на питання інспектора, що попередній раз під час оформлення матеріалів він надавав поліції посвідчення водія на мотоцикл. Тобто з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки розумів що відбувається, усвідомлював, що відносно нього складається протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто за повторне протягом року керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Повторну заяву захисника про відвід судді залишено без розгляду, оскільки він був заявлений з аналогічних підстав та мав ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду справи.

05.05.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Полянчук В. Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року та направити матеріали справи на новий розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано порушенням права на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зазначив, що в судовому засіданні 21 березня 2025 року адвокатом Полянчуком В. Б. заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на значній відстані від міста Києва, а також не має фінансових можливостей для того, щоб він мав змогу дістатися до Голосіївського районного суду м. Києва.

З метою забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_1. вчинялись дії стосовно отримання електронного цифрового підпису для забезпечення можливості приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. Проте отримати кваліфікований електронний підпис можна лише з 18 років.

Клопотання про направлення справи на розгляд до Новозаводського районного суду м. Чернігова залишено без задоволення з невідомих підстав.

В задоволенні клопотання про виклик співробітників УПП в місті Києві, які складали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 або ж забезпечити участь прокурора було також безпідставно відмовлено.

В подальшому було відмовлено в задоволенні клопотань про повернення матеріалів для належного оформлення до Управління патрульної поліції з огляду на відсутність доказів повторності вчиненого адміністративного правопорушення.

Враховуючи безпідставну відмову в задоволенні клопотань сторони захисту було заявлено клопотання про відвід судді.

З матеріалів справи вбачається, що порядок розгляду заяви про відвід, передбачений ч. 1 ст. 81 КПК України, не дотримано, заява про відвід не була передана на розгляду іншому судді цього ж суду та відповідно вирішена не була.

За таких підстав вважає, що суддя Вдовиченко О. О. при нерозглянутій заяві про відвід не мала права розглядати справу по суті, що фактично свідчить про винесення постанови незаконним складом суду.

Також зазначав, що судом не було залучено законних представників неповнолітньої особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що свідчить про суттєве порушення права ОСОБА_1 , гарантоване ст. 63 Конституції України, статтями 6,7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Крім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ №233725 від 29.01.2025 вбачається, що підставою для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ознакою повторності є складений відносно нього протокол серії ААД № 884930 від 14.05.2024, який до матеріалів справи не долучений.

Звертає увагу, що постанова серії ААД № 884930 від 14.05.2024 була винесена неуповноваженою особою, оскільки у відповідності до вимог ст. 221 КУпАП виключно судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП відносно неповнолітньої особи, а не органи Національної поліції в особі уповноважених осіб.

Таким чином до матеріалів справи не додано належного та допустимого доказу повторності вчиненого адміністративного правопорушення - рішення районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, яке б набрало законної сили.

Довідка за підписом інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у місті Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Гавенко В. про те, що згідно обліково-реєстраційних баз даних УПП у м. Києві ДПП інформаційного порталу Національної поліції МВС України було встановлено, що ОСОБА_1 вже притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 14.05.2024, не містить посилання на конкретне рішення суду та номер справи, згідно якого ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності. За таких обставин її використання на підтвердження кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП вважає неможливим.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Харчук О. П. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами передбачена статтею 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 - 4 ст. 126 КУпАП: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, - тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого ( ч. 5 ст. 126 КУпАП).

Судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, як наголошується в ст. 221 КУпАП.

Апеляційний суд переглядає справу в межах обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами апеляційної скарги, підтриманими у суді апеляційної інстанції, як свідчать положення ст. 294 КУпАП.

Так, діючим законодавством про адміністративні правопорушення встановлено, що процесуальним документом, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності - є протокол про адміністративне правопорушення, який має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам вищезазначеної норми КУпАП, тягне за собою визнання його недійсним і в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 233725 від 29.01.2025, 29.01.2025 о 22:44:00 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Києві по вул. Васильківській, 34 керував транспортним засобом BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування, вчинене повторно протягом року, протокол ААД 884930 за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 14.05.2024, чим порушив п. 2.1 а ПДР, відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП до протоколу було долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ААД № 884930 від 14.05.2024, яка винесена Кураш, бат. УПП Рота 3 Управління патрульної поліції в Чернігівській області. Відомостей про прийняте по справі рішення вказана постанова не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.

Довідка, складена інспектором відділом адміністративної практики управління патрульної поліції у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції В. Гавенко про те, що згідно обліково-реєстраційних баз даних УПП у м. Києві ДПП інформаційного порталу Національної поліції МВС України було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП від 14.05.2024, не є належним доказом на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене частинами другою - четвертою статті 126 КУпАП.

Не є належним доказом на підтвердження кваліфікації дій особи у вчиненні правопорушення за ознакою повторності також дані, які встановлені судом першої інстанції з відеозапису про те, що інспектором під час перевірки документів встановлено факт вчинення ОСОБА_1 14.05.2024 року правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Постанови судді, винесеної за наслідком розгляду справи за наслідками вчинення ОСОБА_1 у віці 17 років адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, матеріали справи не містять та суду надано не було.

У рішеннях від 30.05.2013 у справі № 36673/04 «Малофєєва проти росії» та від 20.09.2016 у справі № 926/08 «Карелін проти росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «…формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Суд першої інстанції вказаного н е врахував та дійшов помилкового висновку про достатність в матеріалах справи доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП повторно потягом року.

Крім цього, на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення від 29.01.2025 ОСОБА_1 також був неповнолітнім, у віці 17 років.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» у поєднанні зі статтею 2 КУпАП, тільки уповноважені підрозділи органів Національної поліції України мають право розглядати у межах своєї компетенції заяви і повідомлення про правопорушення, вчинені дітьми; складати протоколи про адміністративні правопорушення дітей, а також їх батьків (усиновителів) або опікунів (піклувальників), які не виконують обов`язків щодо виховання і навчання дітей, інформувати відповідні служби у справах дітей.

Проте, чи відноситься інспектор 2 взводу 6 роти 3 батальйону полку УПП в місті Києві лейтенант поліції Якименко Л. В., який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , до уповноваженої на те посадової особи - з протоколу не вбачається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») визначають основні процесуальні гарантії, такі, як презумпція невинуватості, право бути обізнаним про висунуте обвинувачення, право на відмову від давання показань, право мати захисника, право на присутність батьків або опікуна (правило 7).

Зокрема, протягом усього судового розгляду неповнолітній має право бути представленим його адвокатом або право на звернення за безоплатною правовою допомогою, якщо надання такої допомоги передбачено законодавством в цій країні (правило 15.1), як і право бути представленим батьками, опікуном (правило 15.2).

Згідно ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства», всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної правничої допомоги, необхідної для забезпечення захисту їхніх прав, на підставах та в порядку, встановлених Законом України «Про безоплатну правничу допомогу».

За змістом ст. 270 КУпАП, складання протоколів про адміністративне правопорушення щодо неповнолітнього, відібрання у нього пояснень, повинно відбуватися виключно в присутності законних представників (батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників), бо через свій вік дитина не може повною мірою самостійно здійснювати свої права, що кореспондується і з приписами 2 ст. 33 Закону України «Про Національну поліцію», якими регламентовано, що проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Однак, особа, що склала протокол про адміністративне правопорушення у досліджуваному провадженні, не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та/або його батьків - законних представників, як того вимагають положення як національного, так і міжнародного законодавства, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення, бодай щонайменше роз`яснити йому права, що передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 270 КУпАП мати законного представника.

Отже, оскільки працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - поліцейський УПП у м. Києві ДПП лейтенант поліції Якименко Л.В., щодо повноважень якого на таке складання протокол даних не містить, будучи обізнаним, що ОСОБА_1 є неповнолітнім, відбирав у нього пояснення без участі законного представника та захисника, навіть якщо ОСОБА_1 на місці складання протоколу зазначив, що пояснення надасть в суді, як про це вказано в протоколі працівником поліції, - слід визнати порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього ОСОБА_1 при складанні протоколу, а тому такий доказ як протокол про адміністративне правопорушення у змісті ст. 251 КУпАП, - є недопустимим доказом, що виключає відповідальність особи, стосовно якої він складений.

При розгляді справи в суді першої інстанції також не було дотримано вимоги ч. 1 ст. 270 КУпАП , якою передбачено, що інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Законні представники та представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу.

Судом першої інстанції не вирішено питання про участь в судовому засіданні законного представника неповнолітньої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відтак, з огляду на те, що працівниками поліції при складанні протоколу не було дотримано процедури, визначеної ст. 254-256 КУпАП, складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, стосовно неповнолітнього ОСОБА_1 , без забезпечення, щонайменше, участі законного представника неповнолітнього, а судом першої інстанції не перевірено всіх наявних доказів, як те регламентовано ст. 251-252, 280 КУпАП, та розглянуто справу без залучення до розгляду законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 , слід дійти висновку, постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року підлягає скасуванню з винесенням апеляційним судом нової постанови, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання сторони захисту від 18.04.2025 про відвід судді Вдовиченко О. О. було розглянуто суддею Голосіївського районного суду міста Києва та 22 квітня 2025 року винесено постанову про залишення заяви про відвід без задоволення.

Клопотання сторони захисту від 25.04.2025 про відвід судді Вдовиченко О. О. мало ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду справи, а тому суддя, який розглядав справу, мав право залишити таку заяву без розгляду ( ч. 4 ст. 81 КПК України).

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука Владислава Богдановича задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк