Справа № 513/122/25
Провадження № 3/513/166/25
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Саратський районний суд Одеської області в складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретарів судового засідання Русавської Н.В., Филипчук Л.В., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Бролінського Р.О., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий 08 січня 2010 року Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області, -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и в:

28 жовтня 2024 року о 17 годині 10 хвилин в с.Михайлівка вул. Миру, Білгород-Дністровський район, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом мотоблоком ЗУБР, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_2 у судовому засіданні 17 квітня 2025 року пояснив, що на відео відсутнє складання протоколу. Особа встановлювалась відповідно до паспорту. У протоколі не відповідає дійсним номер паспорту. Також в протоколі вказаний ОСОБА_3 , але це був інший мотоблок Форте. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення та наданні пояснень, у відео буде зазначено, що відсутнє роз`яснення, маються розбіжності щодо складених документів в один і той же час. Також на відео не повідомлено про здійснення зйомки на бодікамеру. На відео видно, що саме поліцейський перепитує чи не пили? Особа відповіла що ні. Не було вказано про причину направлення особи на проходження Драгеру. У матеріалах спраи відсутня будь-яка постанова про причину зупинки (порушення).

У судовому засіданні 15 травня 2025 року ОСОБА_1 пояснив, що він їхав на мотоблоці з роботи, заїхав до сина, працівники поліції підійшли коли мотоблок був заглушений. Спитали пройти до машини і зробити тест на алкоголь. Він почав пояснювати що хворіє. Він відмовився підійти до машини. Він зайшов у двір, жінка спілкувалась з ними. Поліцейський сказав, що акт складуть, потім уїхали вони. При ньому протокол не складався, права не роз`яснювались. Причини зупинки та наслідки відмови також не роз`яснювали. Пропонували поїхати до медичного закладу, але він побоявся їхати з ними.

Свідок ОСОБА_4 15 травня 2025 року у судовому засіданні пояснила, що під`їхали до сина, заглушили мотоблок, стояла поліцейська машина, поліцейський підійшов до них і спитав чи не пив, ОСОБА_1 сказав що не п`є. Поліцейський сказав пройти до машини щоб трубку подуть, або в лікарню в Сарату поїхати. Відмовився, бо боявся сісти у машину, що його заберуть у військомат, і той хлопець сказав, що будуть викликати в суд. Вони не знали яка була причина зупинки.

09 червня 2025 року до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, яке обґрунтоване тим, що відсутні докази наявності будь-яких підстав передбачених ст. 35 України «Про Національну поліцію», які б могли стати причиною для зупинки транспортного засобу в цій справі. Відеозапис поліцейського не може бути використаний як беззаперечний доказ у даному провадженні за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відео фіксування правопорушення повинно відбуватися з моменту його виявлення і до його завершення. При цьому, переривати відео фіксування процесу розгляду справи не можна, що є підставою вважати відео та фото докази, як неналежні. Поліцейським не повідомлено особу про здійснення відеозйомки. Також, працівниками поліції в протоколі не вказано ні назву, ні модель, ні серійний номер пристрою, який застосовувався для відео зйомки, не зазначено номер та серію диску та обставин складання самого протоколу про адміністративне правопорушення, що є явно недостатнім для повного і об`єктивного встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідні відеофайли не було підписано ЕЦП, тому відео надані до суду поліцейськими як докази порушення водієм правил дорожнього руху (ПДР), є неналежними, оскільки такі докази мають бути засвідчено електронним цифровим підписом (ЕЦП) особи, яка здійснювала запис (фото), чи особи, яка робила їх копію. Також у протоколі невірно вказано марку мотоблоку «ЗУБР». ОСОБА_1 до органу поліції, з метою встановлення його особи, не доставлявся. Зазначене свідчить що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №580851 від 28 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП складався без участі ОСОБА_1 та в іншому місці та часі. Вказане також підтверджується отриманням Саратським районним судом Одеської області матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП через 3 місяці після події, а саме 22 січня 2025 року. Окрім того з відео поліцейський вказує що «буде складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння п. 2.9А ПДР, однак складає за відмову в проходженні в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного згідно п. 2.5 ПДР. ОСОБА_1 не було вручено чи направлено один примірник складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, що є істотним порушення прав ОСОБА_1 на захист, оскільки йому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, йому не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП.

У судовому засіданні 16 червня 2025 року захисник підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов до таких висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до пункту 2.9. ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягається до адміністративної відповідальності будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотримався, так як його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу, в тому числі й відео записом з місця події, на якому зафіксована відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, а також відмова від проходження огляду в медичному закладі.

Як вбачається із дослідженого відеозапису, відео розпочинається о 17:10 годині працівник поліції підходить до мотоблоку. Просить представитись, о 17:11 годині працівник запитує «Чи вживали алкоголь?», відповідь «Ні, тільки з роботи». «У нас є прилад алкотестр Драгер, який визначає ступінь алкоголю у крові, подихаєте у трубочку?», - відповідь «ні, не буду», далі поліцейський пропонує проїхати до лікарні, на що ОСОБА_1 відмовляється. Представник поліції зазначає про те, що буде складено протокол, розписуватись у протоколі особа відмовилась.

Також, суд звертає увагу, що норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього - ПДР не містять.

Щодо тверджень захисника Бролінського Р.О., що ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, то суд звертає увагу, що згідно відеозапису, ОСОБА_1 не висловлював жодних прохань до поліцейських щодо надання йому можливості скористатись правовою допомогою чи щодо додаткового роз`яснення йому прав та обов`язків, відповіді на запинання давав добровільно, ніхто його не схиляв до цього, працівниками поліції повідомлено про складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника щодо не роз`яснення наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наявними відеозаписами, оскільки працівником поліції зазначено про складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що в Україні діє принцип презюмоване знання закону, за яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надав поліцейському чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.

Відсутність у матеріалах справи направлення на проведення огляду не є підставою для визнання незаконними дій поліцейських, пов`язаних із виявленням та фіксуванням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо того, що долучені відеофайли не було підписано ЕЦП, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Наданий до матеріалів справи носій інформації (оптичний диск) є оригіналом електронного документу, який не потребує додаткового засвідчення електронним підписом. Також, підписання відеофайлів не передбачено Законом України "Про Національну поліцію" та ст.266 КУпАП, а наявний у справі диск з відеозаписом є належним та допустимим доказом, який відповідає вимогам ст.251 КУпАП.

Також, не передбачено положеннями ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення назву, моделі пристрою яким здійснюється відео фіксація та номер та серію диску, на який записано відповідні відеофайли.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що в протоколі зазначено невірну марку мотоблоку, оскільки це не впливає на відповідальність водія за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, дії працівників поліції ОСОБА_1 не оскаржувалися та ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту відмови особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння через те, що він хворіє та побоявся підійти та їхати із поліцейськими через те, що його заберуть до військомату, є неспроможними та на думку суду є намаганням уникнути відповідальності за вчинене.

Щодо доводів захисника щодо повноти відеозапису, відеозапис, долучений до справи, містить фіксацію подій в обсязі, який надає підстави вважати встановленим факт вчинення адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що долучені до матеріалів справи відеозаписи, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені в протоколі та доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмову від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у визначеному порядку.

У рішенні по справі О`Голлоран та Франціс проти Сполученого королівства від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завадити серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілем та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Мотоблок, яким керує особа є транспортним засобом, оскільки визначення терміну «транспортний засіб» наведено в п.1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Проаналізувавши дану норму, слід дійти висновку, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема, і самого водія чи його вантажу, то в цьому випадку він є повноправним учасником дорожнього руху, і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність, за наявності для того підстав, за керування ним у стані сп`яніння чи відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, враховує вимоги ст. 23 КУпАП, які передбачають, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.130, 24, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення (ч.1 ст.307 КУпАП).

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ст.308 КУпАП).

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законом (ч.3 ст.307 КУпАП).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя К. Ю. Рязанова