ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2221/25

провадження № 3/0285/1199/25

10 червня 2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О.,

при секретарі судового засідання Клечковській М. М.,

з участю:

особи, відносно якої складено протокол, ОСОБА_1 ,

його адвоката Купця Л. П.,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

пенсіонера,

ВСТАНОВИЛА:

До суду 25.04.2025 надійшов протокол, згідно якого ОСОБА_1 17.04.2025 о 21 год, перебуваючи в п`яному вигляді по АДРЕСА_2 , вчинив сварку з невісткою, висловлювався в її адресу словами нецензурної лайки, виганяв з квартири у присутності її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що завдало шкоди психологічному здоров`ю невістки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав своєї вини в інкримінованому йому правопорушенні, мотивуючи тим, що є власником квартири АДРЕСА_3 , де проживає його невістка ОСОБА_3 з онуком, старший син знаходиться на війні. В день, зазначений у протоколі, прийшов до вказаного будинку, де на вулиці дочекавшись невістку, попросив у неї ключі від квартири, оскільки при собі не мав. Вона відмовилась впускати його до житла, ключі не дала, у звязку з чим він викликав поліцію. Втім, протокол був складений на нього за начебто вчинене насильство відносно невістки. Жодних образ, нецензурних висловлювань в адресу ОСОБА_3 не висловлював. З будинку її не виганяв, навпаки це вона виганяла з його власної квартири.

Адвокат зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому поліцією діяння.

ОСОБА_3 , зазначена у протоколі як потерпіла, зазначила, що між нею та її свекром виникла сварка на побутовому грунті. Жодних претензій до нього не має.

Аналогічні покази в судовому засіданні дала ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_1 .

Поліцейський ОСОБА_5 , який прибув на виїзд за адресою, вказаною у протоколі, та який власне склав сам протокол, пояснив, що приїхав на виклик самого ОСОБА_1 , однак він в присутності дитини виражався нецензурною лайкою до своєї невістки, а тому протокол був складений на нього.

Заслухавши пояснення присутніх, дослідивши матеріали справи, приходжу висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Одним із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян; ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому порушення до матеріалів справи, окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №039297 від 17.04.2025,було додано:

рапорт про опрацювання заяви від 17.04.2025 про отримання зі служби 102 повідомлення від ОСОБА_1 про вчинення домашнього економічного насильства його невісткою;

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_3 від 17.04.2025 та її письмові пояснення, в яких вона повідомила про вчинення відносно неї домашнього насильства ОСОБА_1 ;

пояснення ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_1 від 17.04.2025, відповідно до яких її чоловік, перебуваючи в квартирі, в якій живе невістка, в присутності дитини вчинив відносно неї домашнє насильство;

фото-світлини, долучені до протоколу, на яких зафіксовано чоловіка, який лежить на підлозі в приміщенні кімнати.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів (п.1 ст.247 КУпАП України).

За приписами ст.173-2 КУпАП, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту Закон), а також Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) домашнім насильством є умисне діяння (дії або бездіяльність), всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру, які відбуваються в сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах Володіна проти рф, Левчук проти України зазначив, що домашнє насильство є порушенням ст.ст.3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При наявності певної неповноти чи суперечностей, суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді.

Перевіривши надані поліцейським докази, проаналізувавши їх та надавши їм відповідну правову оцінку, суд не погоджується із такою правовою кваліфікацією дій ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

У наданому протоколі наведена констатація абстрактного факту вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно невістки. Втім, такий формальний та спрощений підхід при його складенні є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист.

Посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченої особи, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Так, протокол є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, зазначені у протоколі, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Відтак, протокол не є доказом вини особи у вчиненні порушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.

Те ж саме стосується і рапорту оперативного чергового, який також не може слугувати однозначним та беззаперечним доказом винуватості особи і лише відображає висновок посадової особи органу поліції за результатами проведеної перевірки. Рапорт містить лише інформацію про подію, отриману працівником поліції з повідомлення заявника. Слід зазначити, що відповідно до рапорту заявником є саме ОСОБА_1 , який в телефонному повідомлені до поліції повідомив про те, що невістка не пускає його до будинку. Жодних доказів чи пояснень на підтвердження того факту, чому протокол складено відносно самого заявника, працівниками поліції надано не було.

Доказова база вини ОСОБА_1 в даній справі ґрунтується на одноособових висновках поліцейського та поясненнях потерпілої та її свекрухи, які не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки такі особи є зацікавленими. Окрім того, в судовому засіданні було встановлено наявність між усіма трьома саме непорозумінь з приводу користування квартирою, однак не домашнього насильства.

Домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, образливі слова не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуаціявикликала у постраждалої особи, ОСОБА_3 , побоювання за свою безпеку, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, тощо.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та його невісткою відсутня. Дійсно мала місце словесна перепалка, однак, не кожна перепалка є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на особистому, майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

Резюмуючи викладене та беручи до уваги приписи ст.62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що у справі відсутні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому справу слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин