Справа №461/101/25
Провадження №3/461/633/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Кітов О.В., за участю особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, фізичної особи-підприємця, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №208420 від 30 грудня 2024 року, 30.12.2024 року о 04 годині 20 хвилин у м. Львові на вул. Опришківська, 6, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів, почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовилася.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечила. Свою позицію, зокрема мотивувала тим, що 30.12.2024 року близько 04 годині 20 хвилин, вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 їхала автомобілем марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Опришківській у м. Львові. Автомобілем керував її чоловік ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_1 перебувала на передньому пасажирському місці. В певний момент, внаслідок ожеледиці, їхній автомобіль занесло та відбулося зіткнення з автомобілем марки «Fiat Dukato» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч. Після ДТП та приїзду працівників поліції, останні надали її для підпису документи, які вона не читаючи підписала. Зазначила, що внаслідок ДТП, перебувала у шоковому стані та не з`ясовувала змісту документів які були надані їй для підпису працівниками поліції.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В ході розгляду справи судом встановлено наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №208420 від 30 грудня 2024 року, 30.12.2024 року о 04 годині 20 хвилин у м. Львові на вул. Опришківська, 6, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів, почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовилася, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

ОСОБА_1 заперечує факт керування 30.12.2024 року о 04 годині 20 хвилин у м. Львові на вул. Опришківська, 6, транспортним засобом марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 .

Свідок ОСОБА_2 в суді дав показання, що він 30.12.2024 року близько 04 годині 20 хвилин, керував автомобілем марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Опришківській у м. Львові. Спускаючись вниз по даній вулиці, внаслідок сильної ожеледиці, скоїв ДТП з автомобілем марки «Fiat Dukato» д.н.з. НОМЕР_2 . Після ДТП до нього приїхав його друг. Внаслідок отриманого удару при ДТП у ОСОБА_2 сильно боліла голова, тому він сів у машину свого друга. Зазначив, що поліцейські до нього не підходили, жодних пояснень не відбирали. Також вказав, що повністю відшкодував потерпілому шкоду завдану ДТП.

Свідок ОСОБА_3 , інспектор 1 взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області, яка складала протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 208420 від 30.12.2024, в суді дала показання, що 30 грудня 2024 року близько 04 години 20 хвилин її екіпаж отримав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду на вул. Опришківській у м. Львові. Прибувши на місце ДТП, вона побачила, що знизу по вулиці стояв автомобіль марки «Lexus», а зверху бус. В автомобіля марки «Lexus» спрацювали подушки безпеки. Біля автомобіля марки «Lexus» стояв чоловік, а в салоні даного автомобіля на задньому сидінні сиділа жінка, яка поводила себе неадекватно та кричала. Зазначила, що висновок про те, що за кермом автомобіля марки «Lexus» була ОСОБА_1 був зроблений на підставі показань потерпілого ОСОБА_4 , який спочатку вказував, що за кермом даного автомобіля був чоловік, а потім жінка.

Свідок ОСОБА_4 , учасник дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 30.12.2024 року о 04 годині 20 хвилин у м. Львові на вул. Опришківська, 6, за участю автомобіля марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 , в суді дав показання, що він 30.12.2024 року близько 04 годині 20 хвилин керував автомобілем марки «Fiat Dukato» д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Опришківській у м. Львові. Йому на зустріч рухався автомобіль марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 , який, ймовірно внаслідок ожеледиці, здійснив зіткнення з його автомобілем. Після зіткнення, ОСОБА_4 вийшов із свого автомобіля та побачив, що у автомобіля марки «Lexus» спрацювали подушки безпеки. Зазначив, що за кермом автомобіля марки «Lexus» перебував чоловік (в подальшому вказавши на свідка ОСОБА_2 ), натомість ОСОБА_1 перебувала на передньому пасажирському сидінні. Вказав, що долучені до протоколу письмові пояснення написані працівником поліції. Даних письмових пояснень ОСОБА_4 не читав, а лише підписав, довірившись поліцейським. Вважає, що поліцейські помились склавши адміністративний протокол щодо ОСОБА_1 , адже він їм вказував, що за кермом автомобіля перебував чоловік.

Судом досліджено долучені до протоколу в якості доказу відеозаписи. Так, даний відеозаписи не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, адже на них зафіксовано події, які відбувалися після прибуття працівників поліції на місце ДТП.

Таким чином, долучений до матеріалів справи відеозапис, який не фіксує факту керування особою транспортним засобом, не може слугувати беззаперечним та належним доказом керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Більше того, вищенаведеними показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спростовується факт керування ОСОБА_1 30.12.2024 року о 04 годині 20 хвилин у м. Львові на вул. Опришківська, 6, транспортним засобом марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 .

До протоколу долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 208423 від 30.12.2024 відповідно до якого, 30.12.2024 року о 04 годині 20 хвилин у м. Львові на вул. Опришківська, 6, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Fiat Dukato» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч, чим порушила вимоги п. 13.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 03.02.2025 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Як вбачається із даної постанови, у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів в розумінні ст.251 КУпАП, які би давали підстави для висновку поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, відповідно, що вона керувала автомобілем марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 та здійснила зіткнення з автомобілем марки «Fiat Dukato» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів, та порушила вимоги 13.3 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП.

Відтак, у матеріалах справи відсутні беззаперечні та належні докази факту керування ОСОБА_1 автомобілем у певний час та у певному місці, тобто у час та місці наведені у протоколі.

Відповідно до cт.cт.254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, з цього випливає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Інших доказів, які б підтверджували той факт, що 30.12.2024 року о 04 годині 20 хвилин у м. Львові на вул. Опришківська, 6, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Lexus NX 300H» д.н.з. НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

Суд виходить з того, що формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а самого факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, без доведення факту керування особою транспортним засобом, недостатньо для притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, оскільки як було вказано вище, для об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно наявність керування особи транспортним засобом, докази чого в матеріалах справи відсутні.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ (справи про адміністративні правопорушення) інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 130 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку працівники патрульної поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може самостійно та з власної ініціативи відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності з урахуванням того, що усі виявлені під час провадження у справі недоліки та наявні у суду сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Олександр КІТОВ