Справа № 588/406/25
провадження № 3/588/201/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Лебедь О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, що надійшли з Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, одружений, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за частиною 5 статті 126 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 04.03.2025 о 11 годині 26 хвилин у м.Тростянець траса Н-12 км.56 керував транспортним засобом RENAULT DOKKER, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, повторно протягом року, чим порушив вимоги пункту 2.1.а Правил дорожнього руху.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Судові засідання у справі відкладались неодноразово через перебування ОСОБА_2 на військовій службі. ОСОБА_2 після надходження адміністративних матеріалів до суду виявляв бажання взяти особисту участь у розгляді справи, про що надіслав відповідну заяву про проведення судового засідання у режимі відеооконференції з найближчим судом до його місця перебування. Повідомив, суд, що є військовослужбовцем, безпосередньо виконує завдання з оборони України, про що надав відповідні докази.

Відповідно до частини 2 статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП знайшла підтвердження, з огляду на таке.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП, полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення за обставин, установлених судом, підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 261820 від 04.03.2025, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП (а.с. 2);

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 170924 від 09.04.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, зокрема в тому, що він керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортним засобом строком на 1 рік, постановою Яготинського районного суду №382/306/24 (а.с. 4).

- відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, які містять фактичні дані про керування транспортним засобом ОСОБА_1 (а.с. 9).

Враховуючи викладене, вважаю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, оскільки він, будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами, повторно протягом року керував транспортним засобом.

Згідно довідки, складеної старшим інспектором з відділу адміністративної практики УПП в Сумській області Департаменту патрульної поліції Дар`ї Леонової у відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 22.05.2021, а також посвідчення водія НОМЕР_3 від 25.05.2000, відомості про належність транспортного засобу RENAULT DOKKER, номерний знак НОМЕР_4 , невідомі (а.с. 3).

Правопорушення вчинене ОСОБА_1 не пов`язане з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішенні спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особи обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання поширення гарантій статті 6 Конвенції на дану справу, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Суд враховує, що адміністративне стягнення за правопорушення передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 40800 грн, разом з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років, мають каральний і стримуючий характер.

Розмір штрафу значно (більше, ніж у 5 разів) перевищує розмір мінімальної заробітної плати в Україні. Крім того, проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена статтею 382 Кримінального кодексу України за невиконання судового рішення яке може мати форму керування транспортним засобом особою, яка була позбавлена судом права керування транспортними засобами, вказує, що штраф за адміністративне правопорушення передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був залучений до виконання бойових задач в період воєнного стану. Тому, вирішення справи за його відсутності, за умови об`єктивно наявної неможливості взяти участь в судовому засіданні, становитиме порушення прав визначених пунктами b, c, d статті 6 Конвенції.

Стаття 323 КПК України встановлює обов`язкову участь обвинуваченого у судовому засіданні. Якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.

Судом вживались заходи до забезпечення прибуття особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання. З цих підстав застосування приводу до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і є військовослужбовцем було передбачувано неефективним.

Особі до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 умисно ухилявся від участі в судовому засіданні. Враховуючи терміни виконання бойових завдань, ОСОБА_1 не мав можливості взяти участь у судовому засіданні у строки встановлені статтею 38 КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою.

Проте, за встановлених судом обставин, розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка бажає брати участь у розгляді справи, але не може це зробити через участь у бойових діях та інші непереборні обмеження пов`язані з несенням військової служби, становитиме суттєве порушення прав передбачених КУпАП, гарантій встановлених Конституцією, КПК України, та статтею 6 Конвенції.

Пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього кодексу.

Оскільки строки накладення адміністративного стягнення, за частиною 5 статті 126 КУпАП України, встановлені статтею 38 КУпАП, на момент розгляду справи судом закінчилися, це є підставою для закриття провадження у справі.

Таким чином, на даний момент минув встановлений статтею 38 КУпАП строк давності накладення адміністративного стягнення, а тому на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження по справі про притягнення особи підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 34, 38, 126, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП. У зв`язку закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, що встановлений статтею 38 КУпАП, а саме строк давності накладення адміністративного стягнення, провадження по справі в частині притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О. В. Лебедь