Справа № 357/7596/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2025 суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Озадовський Р. Ю. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у Київській області полк патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який притягується до адміністративного стягнення за ст. 185 КУпАП,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

05.05.2025 о 07 год. 26 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, в категоричній формі відмовився пред`явити документи відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», чим не виконав законну вимогу працівника поліції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КупАП.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що 05.05.2025 приблизно о 07 год. 26 хв. за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, до нього підійшов працівник поліції та почав вимагати пред`явлення документів. На такі дії, ОСОБА_1 попросив пред`явити документи на підтвердження повноважень поліцейського та пояснити причину перевірки документів.

Також, ОСОБА_1 зазначив, що поліцейський пред`явив посвідчення, однак, на думку ОСОБА_1 , вказане посвідчення не давало законних повноважень вимагати у нього пред`явити документи. Тобто, ОСОБА_1 вважає, що на його вимогу працівник поліції не пред`явив своїх повноважень у вигляді службового посвідчення відповідного зразка, а також не навів підстав для пре`явлення документів, а лише посилався на ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та на введення воєнного стану.

Крім цього, на думку ОСОБА_1 , сама лише відмова в пред`явленні документів не є підставою для оформлення матеріалів за ст. 185 КуПАП, а також, вважає, що факт затримання був передчасним без належного з`ясування всіх обставин скоєного правопорушення та без повного ознайомлення з обсягом гарантованих йому законом прав та озвучення реальної підстави для затримання та перевірки документів з посиланням на норми законів, а також звертав увагу на передчасне застосування спец засобів у вигляді кайданок.

Крім цього, ОСОБА_1 надав флеш накопичувач з відеозаписом зі свого мобільного телефону події, яка мала місце 05.05.2025 за адресою АДРЕСА_2 , на якому зафіксовано посвідчення, яке надав поліцейський для огляду, а також зразки бланку посвідчень поліцейського, при цьому ОСОБА_1 наполягав, що працівник поліції не пред`явив йому зворотну сторону посвідчення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не міг дізнатися, що це посвідчення саме поліцейського, встановленого зразка.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, перевіривши та дослідивши наявні докази, суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відтак, відповідно до ст.185 КУпАП, злісна непокора прявляється у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення звертає увагу на те, що за загальним правилом правомірність рішень та дій суб`єктів владних повноважень (зокрема, поліцейських), може бути самостійним предметом оцінки в межах адміністративного оскарження, дисциплінарного або кримінального провадження. Доказів такого оскарження ОСОБА_1 суду не надано. Разом з цим, зміст статті 185 КУпАП передбачає законність вимоги поліцейського, тобто вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані. Зважаючи на заперечення ОСОБА_1 щодо правомірності дій і вимог поліцейських, суд дійшов наступного висновку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України "Про національну поліцію".

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування (ст. 7 вказаного Закону).

Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Стаття 32 Закону України "Про національну поліцію" передбачає право поліцейських вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи. У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах (ч. 2 вказаної статті).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"). Перевірка документів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, є одним із заходів правового режиму воєнного стану (ст. 8 цього ж Закону).

Відомості про те, що на всій території України з 24.02.2022 року в установленому законодавством порядку запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, в тому числі і станом на 27.07.2024, доведено до відома населення в установленому порядку. Таким чином вимога поліцейського у період дії воєнного стану в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, є самостійною законною вимогою, що передбачена чинним законодавством.

З досліджених судом матеріалів, зокрема відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що 05.05.2025 на вимогу ОСОБА_1 повідомити про причини вимоги поліцейських пред`явити документи, що посвідчують особу, йому було усно вголос державною мовою повідомлено, що його документи вимагаються до пред`явлення на підставі ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" та процитовано вказану статтю закону. В подальшому ці вимоги з відповідним посиланням на вказану статтю неодноразово повторювалися працівниками поліції, однак ОСОБА_1 не були виконані. При цьому наслідки невиконання законних вимог поліцейських, зокрема можливість застосування спецзасобів, заходів фізичного впливу, адміністративного затримання, ОСОБА_1 неодноразово роз`яснювалися.

Суддя також звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 5-1 Закону України "Про національну поліцію" ознаками належності до поліції є символіка поліції, однострій поліцейських, спеціальні звання, відомчі відзнаки, спеціальний жетон та службове посвідчення поліцейського. Працівник поліції ОСОБА_2 на час досліджуваної події перебував у форменому одязі зі знаками розрізнення, пред`явив своє службове посвідчення для ознайомлення ОСОБА_1 .

Однак, на неодноразові вимоги працівника поліції ОСОБА_1 заперечував законність його вимог, дій, вказував на недійсність його посвідчення, безпідставність перевірки документів та недоведеність наявного воєнного стану. Однак зміст зафіксованого на записі спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими виключає можливість його нерозуміння, подвійного тлумачення суті вимоги, також нерозуміння того, що вимога пред`являється саме поліцейськими у зв`язку з виконанням службових повноважень. Заперечення ОСОБА_1 законності таких вимог і їх подальше ігнорування, на думку суду, грутнується на його власному суб`єктивному, хоч і переважно помилковому, тлумаченні змісту норм чинного законодавства.

Суддя акцентує увагу, що під час дії воєнного стану на території України поліцейські залучені до операції з оборони України, в тому числі шляхом перевірки документів громадян.

Таким чином, у поліцейських наявні диспозитивні повноваження на перевірку документів.

На думку судді, дотримання принципової позиції з боку ОСОБА_1 щодо відмови у пред`явленні працівникам поліції документу, що посвідчує особу, є недоречною в умовах обстановки, що склалася.

Суддя наголошує, що в умовах воєнного стану у ОСОБА_1 не було жодної обґрунтованої причини відмовляти працівникам поліції у їх законних вимогах. Вся процедура демонстрації документу, що посвідчує особу, становила б мінімальний час та не спричинила б розвитку подальшої ситуації.

Таким чином, суддя вважає, що дії поліцейських були необхідними, ефективними, пропорційними для забезпечення охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічної безпеці і порядку в умовах воєнного стану. При цьому, дії поліцейським вчинялись в коректній, поважній формі та ніякої загрози правам ОСОБА_1 не несли.

Щодо обставин затримання ОСОБА_1 , суддя звертає увагу на наступне.

Поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України (стаття 37 Закону України "Про національну поліцію").

Згідно з вимогами ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема адміністративне затримання особи. Про адміністративне затримання складається протокол.

Таким чином, адміністративне затримання допускається, в тому числі, з метою встановлення особи.

Адміністративне затримання в силу приписів ст. 267 КУпАП може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду. Відтак, застосування заходів забезпечення провадження у даній справі про адміністративне правопорушення досліджується судом виключно в межах доводів сторони захисту.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції не надав поліцейським документи, які підтверджують його особу, а також не повідомив свої анкетні дані, які б підтвердили його особу. У зв`язку з цим йому було неодноразово повідомлено поліцейським про його затримання для встановлення його особи.

В ході судового розгляду не встановлено перевищення максимально допустимого строку затримання, відсутності правових підстав для затримання, неспівмірності вжитих заходів обставинам правопорушення протягом усього часу їх застосування.

Застосування спеціальних засобів в межах даної справи на момент розгляду справи не оскаржувалося.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 суд розцінює як лінію захисту, спрямовану на уникнення притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки вони не підтверджуються жодними належними доказами по справі, та, відповідно, спростовуються матеріалами справи та дослідженими відеозаписами.

На підставі досліджених доказів суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду. Сукупність встановлених в ході судового розгляду обставин виключає інше розумне пояснення подій, що відбулися 05.05.2025 приблизно о 07 год. 26 хв. за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська за участю ОСОБА_1 ніж те, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник поліції, який пред`явив посвідчення, представився, перебував у форменому одязі, на наполегливі, неодноразово повторені законні вимоги працівника поліції при виконанні службових обов`язків, передбачені ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" пред`явити документи, що посвідчують особу, цілеспрямовано, свідомо, умисно документи не надавав, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Судом при розгляді справи не встановлено обставин і фактів, які б виключали відповідальність ОСОБА_1 за вчинення вказаного правопорушення, непропорційного втручання у реалізацію його законних прав та інтересів співробітниками поліції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністратвине правопорушення серії ВАД №713762 від 05.05.2025, протоколом про адміністративне затримання, рапортом, матеріалами відеофіксації, що додані до протоколу та відеозаписом наданим у судовому засіданні ОСОБА_1 .

Суддя, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши протокол та додані до нього документи, вважає, що останній своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Призначаючи стягнення враховуються дані про особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення, обставини його скоєння, обставини, що обтяжують і пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Обставин, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Суддя вважає визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ст. 185 КУпАП.

Крім цього, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 221, 276, 283, 284, 294 КУпАП та відповідно до ст. 185 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 136 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Термін пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

СуддяРуслан ОЗАДОВСЬКИЙ