ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6935/25Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 33/817/292/25 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М.,

за участю представника ОСОБА_1., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Згідно із постановою суду, ОСОБА_1 24.03.2025 о 01 год. 18 хв. в м. Тернополі по вул. Текстильна, 18Б керував транспортним засобом «DaewooLanos», р.н. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, що підтверджується висновком на стан наркотичного сп`яніння №130 від 24.03.2025. ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху. Суд вказав що аналогічне викладене і у протоколі про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він був пропущений з поважних причин, оскільки він отримав повний текст оскаржуваного рішення 21.05.2025 року, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та лише з цього часу зміг ознайомитись з його мотивами та подати апеляційну скаргу.

Також просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовує вимоги тим, що суд першої інстанції виніс постанову, не забезпечивши дотримання вимог ст. 279 КУпАП, яка передбачає, що підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення є лише протокол про адміністративне правопорушення, а не інші документи, які не підтверджені доказами, отриманими в установленому законом порядку.

Вказує, що працівники поліції не озвучили ознаки наркотичного сп`яніння його довірителю перед проведенням процедури огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі та не зазначили їх в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вважає, що запропоновані інспектором поліції ОСОБА_1 вимоги на проходження огляду на визначення стану наркотичного сп?яніння були проведені з порушенням процедури проведення та вимогам КУпАП.

Посилається на те, що протокол серії ЕПР1 №280017 від 24.03.2025 року, складений поліцейським, містить істотні недоліки, зокрема - відсутність зазначення ознак наркотичного сп`яніння, які мали б бути виявлені поліцейським до направлення на медичний огляд, як це передбачено Розділом ІІ п.1 Наказу №1452/735 та постановою КМУ №1103.

Вважає, що результати медичного огляду, проведеного 24.03.2025 року, не можуть бути належним доказом, оскільки під час огляду ОСОБА_3 лабораторного дослідження не проводилось, а було використано засіб для діагностики тест багатопрофільний для виявлення наркотиків у сечі марки "SNIPER 5", Інструкцією до даного тесту встановлено, що дані, отримані в результаті тестування, є лише попереднім якісним результатом, для отримання заключного результату необхідно використовувати більш специфічний альтернативний метод, а заключний діагноз повинен бути встановлений лікарем після оцінки всіх клінічних та лабораторних даних. Отже, висновок №130 не відповідає вимогам ч.5 ст.266 КУпАП.

Звертає увагу на те, що під час перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано виявлення у водія ознак наркотичного сп?яніння перед направленням його на медичний огляд, що прямо суперечить нормативним вимогам. У зв`язку з цим апелянт вважає, що інспектор поліції діяв із порушенням законодавства та не довів факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження слід задовольнити, визнати поважною причину його пропуску, оскільки апелянт вказану постанову отримав 21.05.2025 року, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 26) тому лише з цього часу зміг ознайомитись з мотивами прийнятого рішення та подати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №280017 від 24.03.2025, ОСОБА_1 24.03.2025 о 01 год. 18 хв. в м. Тернополі по вул. Текстильна, 18Б керував транспортним засобом «DaewooLanos», р.н. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9 а ПДР України.

ЄСПЛ у своїх рішеннях прирівнює адміністративні правопорушення за своїм характором до кримінальних (справи "Лучанінова проти України", "Надточій проти України"), тому на них розповсюджуються вимоги кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Згідно зі п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (суб`єкт, обставини справи: час, місце, спосіб та інші ).

Диспозиція ст. 130 КУпАП є бланкетною та відсилає до вимог ПДР України.

У постанові суду зазначено про керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , а порушення вимог п.2.9 а ПДР України - ОСОБА_2 .

Тобто, зі змісту вказаного процесуального документу при описі обставин справи слідує що правопорушення вчинило дві різні особи. Отже, з викладеної у постанові суду суті вчиненого правопорушення неможливо встановити його суб`єкта.

За вказаних обставин, не можна вважати що п.1 ч.1 ст.91 КПК та ст.283 КУпАП дотримані .

ЄСПЛ у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Виявлені сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Згідно з ст.62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, а тому приходжу до висновку про те, що провадження в справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв"язку з недоведеністю наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим постанову суду першої інстанції слід скасувати, а апеляційну скаргу його представника задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247,ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кметика В.С. задовольнити, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя