Справа № 730/514/25 Головуючий у 1 інстанції Ріхтер В. В.
Провадження № 33/4823/436/25
Категорія - ч. 2 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Оседача М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 та її законного представника ОСОБА_2 на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вертіївка, Ніжинського району, Чернігівської області, громадянин України, розлучений, маючий на утриманні сімох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді арешту на строк 10 діб.

Направлено ОСОБА_3 до Комарівської сільської ради Ніжинського району, Чернігівської області, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 6 місяців.

Стягнуто із ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 13 квітня 2025 року, близько 20 години, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , забрав у своєї доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її мобільний телефон марки «Інфінікс» та пошкодив його, через що останній став непридатним для використання. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство економічного характеру щодо своєї дитини, тобто, щодо особи, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 .

Не погодившись із рішенням суду, потерпіла ОСОБА_1 та її законний представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі за відсутністю в діях особи, яка притягається до адмінвідповідальності складу даного адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що економічного насильства не було, а мало місце сімейне непорозуміння. При цьому, вони себе не вважають постраждалими особами від дій ОСОБА_3 . Також, звертають увагу на тому, що останній щиро розкаявся та на даний час придбав новий телефон і вони домовились, що в подальшому будуть контролювати свою поведінку та емоції.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи настає адміністративна відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП є правильними та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема:

- даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №456034 від 13.04.2025 року, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій ОСОБА_3 і є одним з джерел доказів в силу положень ст.251 КУпАП;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_1 (а.с.5), а також наданими нею та її законним представником ОСОБА_1 у судовому засіданні місцевого суду, де останні вказували на обставини, які мали місце 13.04.2025 року, за яких ОСОБА_3 забрав у своєї доньки її мобільний телефон, пошкодив його і він став непридатним у користуванні та просили вжити заходів щодо останнього, який зловживає алкоголем, у зв`язку з чим б`є дітей, знущається з них;

- письмовими пояснення безпосередньо самого ОСОБА_3 (а.с.4), який свою вину у вчиненні домашнього насильства економічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_1 визнав повністю.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_3 економічного насильства по відношенню до потерпілої, то вони є безпідставними.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст.1 вказаного Закону).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.

Згідно з встановленими обставинами ОСОБА_3 забрав у своєї доньки мобільний телефон та розбив його, заподіявши матеріальну шкоду.

Такими своїми діями ОСОБА_3 позбавив потерпілу ОСОБА_1 можливості користуватись її майном, що є ознакою домашнього насильства економічного характеру.

А тому, пошкодження майна потерпілої у виді розбиття телефону, могли завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої, а відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення є не лише завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю, а й можливість завдання такої шкоди.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_3 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 та її законного представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач