ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1593/25 Справа № 199/3621/25 Суддя у 1-й інстанції - ЛИСЕНКО В. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Туренка Дмитра Олеговича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра області від 08 травня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра області від 08 травня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 25.02.2025 о 22:20 годині водій ОСОБА_1 у місті Дніпрі по вул. Передова, 2 керував автомобілем «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд не повністю з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки доказам. Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 251 КУпАП. Поліцейський в порушенням вимог ст. 266 КУпАП, п. 6 розділу 1, п. 6, п. 7, п. 10 розділу 2 Інструкції від 09.11.2019 року №1452/735, пунктів 3-6 Порядку від 17.12.2008 №1103 не складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в належний спосіб. Крім цього, чинне законодавство регулює ще один варіант фіксації відмови правопорушника від проходження огляду на стан сп`яніння шляхом проведення процедури за участю двох свідків, проте в даному випадку свідки не були присутні. Протоколом та відеозаписом взагалі не доведено факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки грубо порушено процедуру такого огляду в частині повноти фіксації за допомогою спеціальних технічних засобів або наявності двох свідків. Крім того ОСОБА_1 неодноразово зауважував на необхідності проходження такого огляду в медичному закладі.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань або заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, які зводяться до порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 256509 від 26.02.2025 року, рапорті співробітника поліції, відповідно до якого прийнято рішення про зупинення транспортного засобу, однак водій не виконав вимогу, після довгого переслідування за адресою: м. Дніпро, вул. Передова 2 водій заїхав на парковку магазину та рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення зі службовим автомобілем 316136, який стояв позаду, після чого покинув місце події, останнього після переслідування було виявлено та затримано із застосуванням спецзасобів (кайданки) за адресою: АДРЕСА_2 , водія встановлено як ОСОБА_1 , під час спілкування з яким виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає дійсності), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на боді камеру, направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскільки в останнього поліцейськими виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на неодноразову вимогу поліцейського пройти такий огляд зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Так, з відеозапису слідує, водій ОСОБА_1 , який мав очевидні та явні ознаки алкогольного сп`яніння, став учасником ДТП, з місця якої поїхав та в подальшому був затриманий працівниками поліції, останні повідомили ОСОБА_1 , що він затриманий у зв`язку із вчиненням ДТП, про що складено протокол про адміністративне затримання. ОСОБА_1 повідомлено поліцейським про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів, що він на підпитку, навіщо проходити, якщо він згоден. Після чого водій ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівникам поліції, що буде проходити огляд у лікарні лише після складання протоколу про адміністративне затримання стосовно нього. Після того, як ОСОБА_1 погодився пройти огляд в закладі охорони здоров`я поліцейські запропонували йому сісти у службовий автомобіль та проїхати до такого закладу, на що водій ухилявся від відповіді та наполягав на складанні протоколу про його адміністративне затримання. Водію ОСОБА_1 працівником поліції повідомлено, що така його поведінка розцінюється, як ухилення від огляду, надалі поліцейський знову запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній запитав чому він повинен проходити огляд. Після чого на неодноразові питання працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповів, щоб складали протокол.

Враховуючи вищевикладене, небгрунтованими є доводи захисника про недоведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги про не залучення поліцейськими двох свідків з огляду на вимоги ст. 266 КУпАП, якими встановлено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення, що було зроблено в даному випадку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження захисту щодо порушення поліцейським порядку проведення огляду, передбаченого ст. 266 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і містить всі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху та статті КУпАП.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які захист тлумачить на свою користь, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам апеляційної скарги викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Туренка Дмитра Олеговича залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра області від 08 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун