Справа № 462/1307/25
ПОСТАНОВА

03 червня 2025 року, Залізничний районний суд міста Львова у складі судді Ліуша А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України пАП, -

В С Т А Н О В И В :

13 лютого 2025 року о 12 год. 30 хв., в м. Львові на вул. Городоцька, 209, ОСОБА_1 , керував автомобілем Volkswagen LT35 д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі, що стверджується відповідним висновком.

Адвокат Кізима А.І., подав до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на хворобу особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Сам адвокат в судове засідання для розгляду справи не з`явився.

Щодо поданого до суду клопотання про відкладення розгляду справи суд зазначає наступне. Так, суд вважає за необхідне зазначити, що 18 жовтня 2023 року введено в дію Закон України від 29 червня 2023 року № 3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (далі Закон № 3200-IX), який був розроблений для запровадження обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ЄСІТС) представниками правничих професій, юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, оскільки особи, які за законом зобов`язані зареєструвати офіційні електронні адреси в ЄСІТС, зволікають з виконанням свого обов`язку.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Водночас вказане клопотання адвоката було подано не через підсистему «Електронний суд», а надіслано звичайною електронною поштою, без використання електронного цифрового підпису (КЕП). Проте, суд зазначає, що навіть у разі наявності такого підпису, сам спосіб направлення документа електронною поштою суперечить процесуальним нормам.

У цьому контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №944/6062/23, де чітко зазначено, що подання заяв чи інших документів електронною поштою (навіть з КЕП), а не через підсистему «Електронний суд», не є належним способом звернення до суду, оскільки такий спосіб не передбачений процесуальним законодавством та тягне за собою повернення документів без розгляду.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що дії адвоката Войціховського А., є неналежними з процесуальної точки зору, оскільки подання заяви про відкладення розгляду справи шляхом надсилання її на електронну адресу суду без використання підсистеми «Електронний суд» та без накладення електронного цифрового підпису (КЕП) свідчить про ігнорування вимог процесуального законодавства. Як особа, яка здійснює професійну правничу діяльність, адвокат повинен бути обізнаний з порядком подання документів до суду в електронній формі та дотримуватись установлених норм.

Такі дії не лише є формально процесуально неправильними, а й ставлять під сумнів добросовісність процесуальної поведінки адвоката, оскільки можуть бути розцінені як намагання затягнути розгляд справи або створити підстави для зловживання процесуальними правами. Суд вважає, що подібна поведінка є неприпустимою та не сприяє ефективному і справедливому розгляду справи, а відтак, не може бути прийнято судом до уваги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин неявки адвоката на судове засідання, призначене з урахуванням наданого ним же клопотання. Судом встановлено, що адвокат мав реальну можливість спрогнозувати свою участь у розгляді справи, повідомивши суд про конкретні дати зайнятості, які були враховані під час призначення вказаного судового засідання. Проте, попри створення судом умов для забезпечення його присутності, адвокат знову не з`явився, жодним чином не обґрунтувавши свою неявку, що свідчить не лише про відсутність належної організації власної професійної діяльності, а й про неповагу до суду.

Крім того, суд зазначає, що неявка адвоката з посиланням на хворобу ОСОБА_1 за відсутності доказів які б підтверджували факт, об`єктивної неможливості виконання адвокатом своїх процесуальних обов`язків, у вказаному випадку є юридично неспроможним виправданням. Адвокат у будь-якому випадку залишається суб`єктом професійної відповідальності, зобов`язаним забезпечити належне представництво клієнта та дотримання норм процесуального законодавства. В умовах, коли така участь не забезпечується, а причини неявки жодним чином не підтверджені чи не визнаються поважними, суд, діючи в межах процесуальної самостійності, обґрунтовано переходить до розгляду справи за наявними доказами, керуючись принципами безперервності процесу та недопущення зловживання процесуальними правами та строками розгляду справи.

Щодо заявленого клопотання про призначення по справі судово-медичної токсикологічної експертизи, суд зазначає наступне. В обгрунтування поданого клопотання адвокатом зазначено, що ОСОБА_1 , ніколи не вживав наркотичних засобів, а тому, є потреба в призначенні судової експертизи зразка його біологічного матеріалу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, серед інших, можуть встановлюватися висновком експерта.

Відповідно до ст. 273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку, в разі необхідності, може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Так, судом встановлено, що в матеріалах справи наявний Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13 лютого 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 , перебував в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (Інструкція), проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Таким чином, висновок від 13 лютого 2025 року, складений за наслідками проведення відповідних лабораторних досліджень, тобто за наслідками застосування спеціальних знань у відповідній галузі науки. Вказані дослідження проведені спеціалізованим закладом охорони здоров`я, а саме КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень».

Адвокатом Кізима А.І., не зазначено обставин, які б могли поставити під сумнів достовірність результатів лабораторних досліджень, проведених КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», під час дослідження біологічного середовища, наданого ОСОБА_1 , за наслідками чого був складений висновок від 13 лютого 2025 року.

Тоді як сама по собі незгода ОСОБА_1 , з результатами лабораторних досліджень, проведених КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», не може бути визнана судом достатньою підставою для виникнення обґрунтованих сумнівів у результатах вказаних досліджень.

На переконання суду, наведені у клопотанні доводи є необґрунтованими, при цьому не вказують на необхідність проведення експертизи та не свідчать про недостатність або взаємну суперечність наявних доказів у справі для встановлення фактичних даних події.

Таким чином, з урахуванням зібраних доказів, суд вважає, що матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини події та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим призначення експертизи, в даному випадку, не виконуватиме мети визначеної законодавцем.

Одночасно, суд зважає на те, що призначення експертизи може призвести до затягування розгляду справи, відтак до затягування прийняття рішення у встановлений вимогами КУпАП строк.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України пАП, тобто керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, що стверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 13 лютого 2025 року, відеозаписами, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння, рапортом, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13 лютого 2025 року.

Окрему увагу суд звертає на наявні в матеріалах справи відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які є належним та допустимим доказом у розумінні процесуального законодавства. Аналіз змісту відеозаписів дає підстави для категоричного висновку про дотримання працівниками поліції всіх встановлених процедур при проведенні огляду на стан сп`яніння, зокрема дотримання процесуального порядку роз`яснення прав, фіксації часу, місця та обставин події. Жодних ознак порушення законності під час фіксації правопорушення або тиску на особу ОСОБА_1 виявлено не було.

Крім того, суд бере до уваги зміст відеозапису з камери поліцейського (файл clip-1), на якому о 05:00 хв. зафіксовано чітке усне зізнання ОСОБА_1 , у вживанні наркотичних засобів зокрема, він підтвердив, що два тижні тому вживав марихуану. Вказане зізнання є добровільним, відбулося без жодного тиску чи провокації, та має пряму доказову силу. Таким чином, твердження захисника в клопотанні про призначення повторної експертизи ніби ОСОБА_1 узагалі не вживає наркотичних засобів повністю спростовується відеоматеріалами справи, та підтверджує факт вчинення особою, що притягається до адміністративної справи адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

При цьому, судом враховується те, що керування в стані наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість якого обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Зокрема, у стані сп`яніння істотно знижується увага водія та швидкість його реакції, що зумовлює загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого водія та власності третіх осіб. Саме ця обставина і зумовила прийняття законодавцем Закону, яким було посилено відповідальності за керування в стані сп`яніння.

Накладаючи адміністративне стягнення, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, обставин, які обтяжують відповідальність відсутні, тому покарання йому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 221, 268, 283, 284 Кодексу України пАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 130 Кодексу України пАП та оштрафувати на 17000 /сімнадцять/ тисяч гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.І. Ліуш