Справа №486/1495/24
Провадження № 33/812/227/25
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Яценка І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Яценка Ігоря Анатолійовича на постанову, яку ухвалив суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області (натепер Південноукраїнський міський суд Миколаївської області) Далматової Г.А. у приміщенні цього ж суду 30 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює водієм ТОВ «Рибак», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: дачний кооператив АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№116843, який складений 24 серпня 2024 року о 02 год. 42 хв., в м. Южноукраїнськ, вул. Миру, 3, 24 серпня 2024 р. о 01:15 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: невиразна мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у Южноукраїнській міській лікарні відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області (натепер Південноукраїнський міський суд Миколаївської області).

В судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 з протоколом не погодився, зазначив, що він не керував транспортним засобом та не був у стані алкогольного сп`яніння, від огляду не відмовлявся.

Захисник Яценко І.А. в режимі відеоконференції просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Посилався на відсутність доказів, зауважив, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не повний, а лише фрагменти та відсутній зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області (натепер Південноукраїнський міський суд Миколаївської області) від 30 квітня 2025 р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Яценко І.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Захисник зазначає, що із матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП вбачаються порушення чинного законодавства України. Так, відсутні будь-які докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема відомості в протоколі ЕПР№116843 щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом ніякими фактичними даними не підтверджуються. Більш того, особа, яка складала протокол ЕПР №116843 не являвся тим працівником поліції, який першим підійшов до ОСОБА_1 на АЗС, а був викликаний іншими працівниками поліції (іншим екіпажем поліції) вже після розмови. Разом із тим, відомості які містяться в постанові №2899299 не можуть бути доказами керування транспортним засобом, так як не стосуються справи. Так, відповідно до наявних у матеріалах адміністративної справи фрагментах відеозаписів, вбачається, що перший по хронології файл відеозапису 0000000__0023 відповідно до часової індикації починається о 01:29:13, тайм код 01:29:13, і саме в цей час працівники поліції оголошують про те, що ОСОБА_1 , на їх думку, вже перебуває в стані алкогольного сп`яніння. А відповідно до п.5 постанови серії ЕНА№2899299, зазначено, що «24.08.2024 01:47:00 водій, керуючи т.з. на автодорозі Н-24 Благовіщенське-Миколаїв 111км...». З наведеного випливає невідповідність хронології подій та невідповідність постанови серії ЕНА№ 2899299 як доказу подій, які мали місце раніше, ніж ті, які зазначені в постанові. Суд першої інстанції даному факту не надав належної оцінки, працівники поліції та свідки не допитувались з метою підтвердження чи спростування наведених фактів. Крім того відеозапис не є безперевним під час фіксування адміністративного правопорушення, є видалення фрагментів відеозаписів у періоди часу з 01:34:56 год. до 01:49:26 год. (15 хвилин) та з 02:16:53 год. до 02:21:04 год. (5 хвилин). Саме перший зазначений проміжок часу, який відсутній серед відеозаписів, відповідає подіям, під час яких ОСОБА_1 слідував до лікувальної установи із працівниками поліції в службовому автомобілі та відповідно до його пояснень у цей час на нього здійснювався тиск, застосовувались погрози. А другий відсутній серед відеозаписів проміжок часу відповідає подіям, коли ОСОБА_1 перебував у лікувальній установі та пропонував працівнику поліції провести його огляд в спосіб, який поліцейський або лікарі вважають за доцільне, на що працівник поліції відмовив йому у цьому. Суд першої інстанції даному факту не надав належної оцінки, працівники поліції не опитані стосовно неодноразового виключення відеореєстратора та видалення фрагментів відеозаписів, та в постанові суду першої інстанції від 30 квітня 2025 р. зазначено, що суд посилання захисника на те, що відеозаписи є неповними, а лише фрагменти, оцінив критично, оскільки кожний наступний відеозапис є продовженням попереднього. Щодо зобов`язання ОСОБА_1 не керувати транспортним засобом, то в постанові суду першої зазначено, що доказом керування ОСОБА_1 транспортними засобом є власноручно написане та підписане ним зобов`язання не керувати транспортним засобом до повного витверезіння. Однак зазначене твердження не відповідає фактичним документам адміністративної справи, так як в матеріалах адміністративної справи відсутнє зобов`язання ОСОБА_1 не керувати транспортними засобом до повного витверезіння, а наявна розписка ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортними засобом до повного покращення здоров`я. Також, захисник ОСОБА_1 заважує, що судом не надано оцінки та залишено поза увагою, що працівниками поліції не було надано можливості ОСОБА_1 написати свої пояснення. До того ж, у постанові суду першої інстанції зазначено, що файл 0000000__0031 містить відеозапис, на якому ОСОБА_1 на запитання лікаря відповів, що вжив два літри пива (тайм код 02:21). Проте, таке твердження суду першої інстанції не відповідає дійсності. В дійсності зазначений файл містить відеозапис, на якому лікар, оглядаючи порожнину рота ОСОБА_1 , констатує що у нього сухий язик та цікавиться, чи пив він воду сьогодні, на що ОСОБА_1 відповідає, що випив близько двох літрів. Яценко І.А. наголошує, що суд, маючи сумніви з цього приводу, не з`ясував у ОСОБА_1 у судовому засіданні предмет розмови з лікарем та не викликав свідків, які б могли надати роз`яснення з цього приводу.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Яценка І.А., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Процедура направлення водіїв на огляд щодо встановлення стану сп`яніння і проведення такого огляду врегульовані також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі - Порядок), та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735).

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№116843, який складений 24 серпня 2024 року, із якого вбачається, що 24 серпня 2024 р. в м. Южноукраїнськ, вул. Миру, 3,. о 01:15 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: невиразна мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою газоаналізатора та у закладі охорони здоров`я відмовився. Протокол підписаний ОСОБА_1 . В графі «пояснення» він зазначив: «відмовили мені в здачі крові на алкогольне сп`яніння»;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 серпня 2024 року, складеного лікарем КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Сухіною Н.Д. , в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 від обстеження на Алкотест відмовився за станом здоров`я (зі слів);

- змістом відеозапису з місця події з нагрудних реєстраторів працівників поліції та відеореєстратора, які досліджувались у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і якими зафіксовані усі викладені в протоколі серії ЕПР1№116843 від 24 серпня 2024 року обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, відеозапис починається з того, як поліцейські спілкуються з ОСОБА_1 на території АЗС та пояснюють йому, що він порушив ПДР щодо перетину подвійної суцільної смуги. Під час спілкування поліцейськими виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що водій відмовився, проте погодився пройти огляд у медичному закладі. В медичному закладі ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу алкотеста, погодився на огляд тільки шляхом здачі крові, посилаючись на погане самопочуття (головний біль, нудоту). Лікар провів огляд ОСОБА_1 та встановив, що у нього підвищений тиск. Після чого лікарем була надана допомога, а саме - ОСОБА_1 дали пігулку, яка понижує тиск. Протягом всього часу знаходження у медичному закладі ОСОБА_1 свідомості не втрачав, спілкувався з медичними працівниками та поліцейськими, йому неодноразово пропонувалося лікарем пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу, але він кожного разу казав «не можу за станом здоров`я», «погано себе почуваю», «потребую госпіталізації», але пояснити, що саме заважає пройти огляд, не зміг. Також, незважаючи на роз`яснення щодо порядку огляду, заявив, що не відмовляється пройти огляд, але тільки шляхом здачі крові. Після остаточної відмови ОСОБА_1 продути алкотест лікар склав висновок, а поліцейський - протокол про адміністративне правопорушення у його присутності.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Так, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Порядку, пункт 2 Інструкції №1452/735). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншими, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452/735).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, зокрема, в разі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2, 3 статті 266 КУпАП, пункт 2 Порядку, пункти 6, 7 Інструкції №1452).

Порядок проведення огляду лікарем закладу охорони здоров`я урегульовано: ч. 4 статті 266 КУпАП, пунктами 6-14 Порядку, розділом ІІІ Інструкції №1452/735. Метою такого огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи та передбачає використання при огляді вимірювальної техніки та лабораторних досліджень з метою виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинити стан сп`яніння (пункти 4,8 Інструкції №1452/735).

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду, на підставі якого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок).

Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється та його примірник видається оглянутій особі (пункти 14,15,17,19,20 розділу ІІІ Інструкції 1452/735).

Згідно із частиною 6 статті 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 10, 12, 8 Порядку передбачено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням.

У разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов`язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно із пунктами 7, 8, 12-14 Інструкції №1452/735 проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Аналіз наведених положень Порядку та Інструкції №1452/735 дає підстави виснувати, що огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладах охорони здоров`я проводиться лікарем із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), що і було запропоновано ОСОБА_1 . Натомість проведення лабораторних досліджень є обов`язковим на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, але не для встановлення стану алкогольного сп`яніння, а лабораторне дослідження біологічного середовища, а саме - крові може проводиться, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки інших біологічних середовищ - слини, сечі та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Оскільки ОСОБА_1 не був учасником ДТП і не перебувавав у несвідомому стані, у лікаря були відсутні підстави для лабораторного дослідження біологічного середовища цієї особи, зокрема крові з метою встановлення перебування особи в стані алкогольного сп`яніння.

Наведена поведінка ОСОБА_1 у медичному закладі, а саме його посилання на неможливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння через стан здоров`я при відсутності будь-яких об`єктивних підтверджень фізичних перешкод для такого огляду, правильно була розцінена працівниками поліції як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Тому працівники поліції, виявивши 24 серпня 2024 року ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , який відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським, але спочатку погодився пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, правомірно доправили його для огляду на стан алкогольного сп`яніння до такого, а у зв`язку із відмовою цієї особи від огляду лікарем за допомогою спеціального технічного приладу, обґрунтовано склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом першої та апеляційної інстанцій також не встановлено.

Викладені фактичні обставини справи спростовують посилання ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, відсутні докази, що він у лікарні врешті решт погодився пройти огляд, але йому було відмовлено поліцейськими, на що посилається захисник.

Оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№116843 від 24 серпня 2024 року, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

За такого суддя суду першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про доведеність факту відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто про вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та не приймає аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо посилань апелянта на те, що відеозапис на нагрудну камеру поліцейського не є безперервним, а тому є недопустимим доказом у справі.

Так, долучені до протоколу відеозаписи відображають перебіг події - виявлення ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проходження ним огляду у лікарні, оформлення адміністративних матеріалів, тобто містить достовірні відомості про дії ОСОБА_1 та працівників поліції на момент зупинки транспортного засобу, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи, отриманий із передбачених законом джерел та містить інформацію, що є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі відповідно до вимог ст. 251 КУпАП.

Відсутність повного запису події не спростовує встановлені судом першої інстанції обставини вчинення ОСОБА_5 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який не прийняв посилання захисника на ту обставину, що на ОСОБА_1 було здійснено тиск працівниками поліції під час доправлення до лікарні, оскільки доказів такого суду не надано, зокрема не надано документів, які б засвідчили, що дії працівників поліції були визнані протиправними.

Щодо заперечення в апеляційній скарзі факту керування транспортним засобом.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Посилання захисника, що ОСОБА_1 не керував автомобілем у стані сп`яніння, спростовуються дослідженими в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій доказами.

Долученим до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписом «0000000__0023» зафіксовано як поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 причину зупинки - перетин суцільної смуги, та повідомляє про наявність підозри, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, останній не погоджується лише з тим, що перебуває в стані сп`яніння. Тієї обставини, що він керував автомобілем останній не заперечує.

Крім того відповідно до наявної у справі копії постанови серії ЕНА № 2899299 від 24 серпня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, суб`єктом цього правопорушення є саме водій транспортного засобу. Ця постанова оскаржена останнім не була, докази такого оскарження до суду не надано. Посилання захисника на необізнаність ОСОБА_1 про строки її оскарження, а також ненадання йому можливості органом поліції такого оскарження, суд не приймає до уваги, оскільки право та порядок оскарження постанови було роз`яснено ОСОБА_1 під час вручення копії даної постанови, що підтверджується його підписом.

Апеляційний суд відхиляє посилання заявника на те, що постанова серії ЕНА № 2899299 не може бути доказом керування транспортним засобом ОСОБА_1 через розбіжності у зазначенні часу правопорушення (01 год 47 хвил) з часом правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 116843 (01 год. 15 хвил.), оскільки такий недолік зазначеної постанови не спростовує викладеного в ній факту вчиненого правопорушення та його фіксації, що зокрема, підтвердив ОСОБА_1 у поясненнях захисникові та в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд також зауважує, що відеозйомка факту керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковим, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Окрім того, в долучених захисником ОСОБА_1 в суді першої інстанції письмових поясненнях від 14 січня 2025 року (а.с 48) останній підтвердив, що приїхав на АЗС, а через 20 хвил. туди ж приїхали поліцейські, звинуватили його у перетині суцільної смуги при заїзді до АЗС, що свідчить про те, що безпосередньо перед спілкуванням з поліцейськими 24 серпня 2024 року та виявленням останніми ознак алкогольного сп`яніння він керував транспортним засобом.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом - «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 24 серпня 2024 року за обставин, зазначених у протоколі серії ЕПР1№116843.

Посилання у скарзі на те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим, і сприймається судом як намагання уникнути відповідальність.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що протокол серії ЕПР1№116843 був складений не тими поліцейськими, які вперше до нього під`їхали, оскільки така обставина не має правового значення та не впливає на законність складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Стосовно посилання апелянта на те, що суд не викликав та опитав як свідків працівників поліції та інших осіб, слід зауважити, що стороною захисту клопотання про виклик свідків в суді не заявлялись, тоді як суд не має права збирати докази з власної ініціативи.

Відхиляється довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції хибно розцінив, досліджуючи відеозапис, пояснення ОСОБА_1 лікарю щодо вживання рідини як вживання алкоголю, а також зобов`язання, яке написав ОСОБА_1 , не керувати транспортним засобом до повного покращення здоров`я як зобов`язання не керувати транспортним засобом до витрезвління, тому що протокол складений щодо відмови від проходження огляду.

Щодо аргументу апелянта про те, що, ОСОБА_1 не була надана працівниками поліції можливість надати письмові пояснення, то у протоколі про адміністративне правопорушення останній стисло виклав свої пояснення.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У цій справі належними та допустимими доказами доведено факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Яценка Ігоря Анатолійовича залишити без задоволення, а постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області (натепер Південноукраїнський міський суд Миколаївської області) від 30 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна