ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/661/25

Провадження № 33/820/445/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою останнього на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вовча Гора Хмельницького району Хмельницької області, що проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

За постановою суду, 23 березня 2025 року о 15 год. 14 хв. в м. Красилів, по вул. Ярослава Мудрого, 5, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не може бути покладений в основу доведеності його вини, оскільки такий не відповідає формі, зазначеній у Додатку 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі.

Від проходження огляду він відмовився у зв`язку із тим, що поліцейські повідомили йому, що у медичному закладі огляд проводиться, також, за допомогою газоаналізатора, а не із відібранням біологічних зразків (слини, сечі, крові, змивів з ротової порожнини).

Стверджує, що місцевий суд не досліджував відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, чим допустив неповноту судового розгляду.

Вказані відеозаписи є не безперервними, що свідчить про їх недопустимість. На них не зафіксовано процедуру складання адміністративних матеріалів.

У направленні на огляд водія зазначено, що його доставляли до КНП «Красилівська БПЛ», однак таке складено на місці зупинки транспортного засобу, що свідчить про його недопустимість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши її доводи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними із:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 279532 від 23 березня 2025 року, якими підтверджується, що 23 березня 2025 року о 15 год. 14 хв. в м. Красилів, по вул. Ярослава Мудрого, 5, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП(а.с. 1);

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 березня 2025 року, якими підтверджується, що ОСОБА_1 направлявся до КНП «Красилівська багатопрофільна лікарня, у зв`язку із виявленими в результаті огляду, проведеного поліцейськими, ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Огляд у медичному закладі не проводився (а.с. 4);

- відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора службового авто, якими підтверджується, що автомобіль ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими у зв`язку із тим, що водій в порушення п. 2.3 ПДР України керував транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки. В ході спілкування із ОСОБА_1 працівники поліції виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. У зв`язку із цим поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що водій відмовився. Після цього, запропонували пройти такий огляд у найближчому медичному закладі, на що знову отримали відмову. Працівники поліції повідомили водію, що стосовно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснили йому права, повідомили про час і місце розгляду справи та відсторонили від подальшого керування транспортним засобом. Від отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився (а.с. 7).

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, не відповідає формі, зазначеній у Додатку 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі, є необґрунтованими з огляду наступне.

Відповідно до ч. 1 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, за наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Протокол серії ЕПР № 279532 від 23 березня 2025 року, долучений до матеріалів справи, роздрукований за допомогою спеціальних технічних засобів. За формою та змістом він відповідає вимогам вищевказаної інструкції, а тому такий є належним та допустимим доказом.

Доводи апелянта про те, що від проходження огляду він відмовився, оскільки поліцейські повідомили йому, що у медичному закладі огляд проводиться, також, за допомогою газоаналізатора, а не із відібранням біологічних зразків не відповідають вимогам закону, з огляду на таке.

Так, відповідно до п.п. 13, 14 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ України та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція) для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ.

Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, зокрема відеозапису з нагрудних камер поліцейських, ОСОБА_1 перебував у свідомому стані і міг особисто проходити освідування за допомогою технічного приладу газоаналізатора, однак від такого відмовився. А тому, підстав для відібрання у нього біологічних зразків для дослідження не було.

Твердження апелянта про те, що місцевий суд не досліджував відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, спростовуються даними тексту постанови, з яких вбачається, що такі були досліджені судом та їм надана оцінка, а тому місцевий суд не допустив неповноти судового розгляду.

Доводи захисника про те, що відеозаписи, наявні в матеріалах справи є небезперервним, а отже є недопустимими доказами, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Як вбачається із диску, який наданий працівниками поліції, на такому зафіксовані відеозаписи із різних технічних пристроїв, які взаємодоповнюють один одного та в сукупності підтверджують обставини справи.

Із відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 , особа якого зафіксована на відеозаписі та співпадає із особою правопорушника, який був присутній в апеляційному суді, працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Однак, останній від проходження такого відмовився.

Дані відеозаписи сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації та фабрикації.

Отже, місцевий суд обґрунтовано взяв такі до уваги під час постановлення оскарженого рішення.

Що ж стосується того, що на відеозаписах не зафіксовано складання адміністративних матеріалів, то апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису саме під час огляду водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці за відсутності свідків.

Натомість, вимогами чинного КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція) та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, не передбачено обов`язку поліцейського фіксувати процедуру складання адміністративних матеріалів.

Крім того, як вбачається із даних відеозапису під назвою «0000000__0014.МР4» під час оформлення матеріалів, нагрудна камера поліцейського була увімкнена та фіксувала процедуру їх складання.

А тому, апеляційний суд вважає, що жодних порушень під час оформлення адміністративних матеріалів працівниками поліції допущено не було.

Доводи апелянта про недопустимість як доказу направлення на огляд водія, оскільки таке складалось на місці зупинки, а не у медичному закладі, апеляційний суд до уваги не бере, з огляду на те, що від проходження огляду у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, а тому підстав доставляти його туди та складати там направлення у працівників поліції не було.

Разом з тим, вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року та Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради з прав людини № 3/02-15 від 16 лютого 2015 року не передбачено обов`язкове складання направлення на огляд водія безпосередньо у медичному закладі.

А тому, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання його недопустимим доказом.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.