КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/645/25 Головуючий у суді І інстанції Чальцева Т.В.
Провадження № 33/824/3145/2025 Головуючий суддя у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП, та призначено йому стягнення: за ч. 1 ст. 130 КУпАП - у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на 1 (один) рік; за ст. 124 КУпАП - у вигляді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

На підставі ст. 36 КУпАП остаточно призначено ОСОБА_1 основне покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн на користь держави, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн на користь держави.

Строк позбавлення права на керування усіма видами транспортних засобів враховувати з дня вилучення водійського посвідчення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 09 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали провадження та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає поверненню скаржнику разом з доданими до неї матеріалами з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.

Отже, для особи, яка оскаржує судове рішення, ухвалене у справі про адміністративне правопорушення, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Тобто, перебіг строку на апеляційне оскарження постанови суду, що прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення згідно положень ст. 294 КУпАП, розпочинається з дня винесення такої постанови судом, а не з наступного для після винесення.

Як вбачається з матеріалів провадження, оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 29 квітня 2025 року, а тому останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 08 травня 2025 року.

Разом з тим, апеляційну скаргу на постанову Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав 09 травня 2025 року, тобто після закінчення передбаченого законом десятиденного строку на її оскарження.

При цьому ОСОБА_1 не заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення та не навів причин пропуску ним процесуального строку, який може бути поновленим апеляційним судом за відповідним клопотанням.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

За таких обставин з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд повертає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП разом з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Голуб