Провадження № 3/127/3390/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Під час проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Новас» виявлено, що директор ОСОБА_1 допустила ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме занижений податок на прибуток за 2024 рік на 240660 грн та занижений податок на додану вартість за лютий 2022 року на 1429 грн, грудень 2024 року 2635 грн.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи була повідомлена належим чином, про що свідчить довідка про направлення судової повістки на електронну адресу останньої.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що під час проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Новас» виявлено, що директор ОСОБА_1 допустила ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме занижений податок на прибуток за 2024 рік на 240660 грн та занижений податок на додану вартість за лютий 2022 року на 1429 грн, грудень 2024 року 2635 грн.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення до останнього надана копія акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Новас» від 01.05.2025 (далі Акт).

Оцінюючи наданий суду Акт, суд вважає за доцільне зауважити, що порушення щодо ведення податкового обліку, перераховані в Акті, відбулись в конкретному податковому періоді.

У постановах ВС від 11.04.2018 (справа № 804/401/17) та від 11.12.2018 (справа № 242/924/17), зазначив, що триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконання обов`язку відповідним суб`єктом або припинення дії відповідної норми закону.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на конструкцію частини другої статті 38 КпАП, зі змісту якої випливає, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Для вирішення питання щодо наявності або відсутності у діянні ОСОБА_1 ознак триваючого правопорушення, суд вважає за доцільне звернути увагу на приписи частини першої статті 163-4 КпАП. Зокрема, зі змісту цієї норми випливає, що відповідальність настає у разі неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

Зі змісту Акта випливає, що порушення ведення податкового законодавства були виявлені в ході проведення перевірки з 28.03.2025 по 24.04.2025, тобто у разі встановлення ознак триваючого правопорушення строк притягнення до відповідальності слід обраховувати саме з моменту їх виявлення, на який наявне посилання у Акті.

У статті 44 ПК визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 134 ПК визначені об`єкти оподаткування, 140 ПК різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій, 185 ПК визначення об`єкта оподаткування, 187 ПК дата виникнення податкових зобов`язань, 188 ПК порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг, 200 ПК порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, 201 ПК вимоги до податкової накладної.

Норми податкового законодавства, на яке здійснене посилання у протоколі про адміністративне правопорушення, на переконання суду, не свідчить про те, що діяння носило саме триваючий характер. Натомість наявне посилання на те, що триваючий характер носить податкове зобов`язання. При цьому, вирішуючи питання щодо наявності в діянні ОСОБА_1 порушення вимог податкового законодавства в частині невиконання податкового зобов`язання не належить до повноважень суду в цьому провадженні.

Зокрема, у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, у цьому провадженні суд має перевірити лише наявність чи відсутність об`єктивної сторони діяння, яке передбачене частиною першої статті 163-4 КпАП, зміст якої наведений судом вище.

З наданих суду матеріалів випливає, що протокол був складений у зв`язку з порушенням податкового обліку. Вище суд зазначив, що ці діяння не містять триваючого характеру, тому в разі наявності ознак таких порушень та закінчення строку, визначеного частиною другою статті 38 КпАП, провадження у справі має бути закрите на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КпАП.

Зі змісту Акта випливає, що в ході перевірки виявлене порушення, зокрема, щодо заниження податок на прибуток за 2024 рік на 240660 грн та занижений податок на додану вартість за лютий 2022 року на 1429 грн, грудень 2024 року 2635 грн. При цьому протокол про адміністративне правопорушення був складений у зв`язку з порушенням податкового обліку, що призвело до заниження зазначених податків.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

При цьому суд також враховує, що у справі «Гайдашевський проти України» (рішення від 06.02.2025, заява № 11553/21) ЄСПЛ звернув увагу на те, що шукаючи докази винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за власною ініціативою та засуджуючи заявника на основі доказів, отриманих таким чином, суд створив враження плутанини між ролями прокурора та судді та, відповідно, дав підстави для законних сумнівів щодо неупередженості суду за об`єктивною перевіркою.

Отже, аналіз наведених вище норм КпАП, а також висновків, зроблених ЄСПЛ, свідчить про те, що предмет судового розгляду обмежений обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом винуватості особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності такої винуватості, тобто не узгоджується зі стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» /Ireland v. United Kingdom/ заява № 25).

Як суд зазначив вище, нормою частини першої статті 163-4 КпАП передбачена відповідальність за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян. Натомість протокол про адміністративне правопорушення складений у зв`язку з веденням податкового обліку з порушенням встановленого порядку. Порушення ж податкового обліку охоплюються іншим складом правопорушення, а саме статтею 163-1 КпАП.

Саме тому суд вважає, що діяння ОСОБА_2 частиною першою статті 163-4 КпАП не охоплюються, натомість суд не вправі самостійно редагувати фабулу правопорушення, а тому на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі слід закрити.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Зважаючи на ту обставину, що за результатами судового розгляду на ОСОБА_1 адміністративне стягнення накладене не було, суд вважає, що відсутні й правові підстави для стягнення з нього судового збору.

Керуючись статтями 163-4, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в її діянні складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: