Справа № 455/225/25 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю. П.
Провадження № 33/811/650/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року,

встановив:

постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Державної судової адміністрації України, судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 31.01.2025 року о 22 годині 50 хвилин вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 403 прикордонного знаку, що на території Хирівської об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області, де був затриманий на відстані 2000 м від лінії державного кордону України інспектором прикордонної служби відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону, чим порушив вимогу ст.9 Закону України «Про Державний кордон України», та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

На зазначену постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що потягло за собою неповне з`ясування усіх обставин справи. Вважає, що йому було безпідставно відмовлено у клопотанні про виклик свідків, які вказані у протоколі та про допит як свідка його дружини.

Стверджує, що при складанні протоколу апелянт усно зазначив, що не погоджується із правопорушенням, але письмові зауваження йому не дали можливості викласти належним чином через фізичний та психологічний вплив. Пояснення свідка ОСОБА_2 , зовсім не співпадають із подіями які мали місце насправді, а склад адміністративного правопорушення у його діях відсутній.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його захисник адвокат Терлецький Ю.М. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Крім того, згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 20.05.2024 року судова повістка сформована електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст.204-1 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №328972 від 31.01.2025 року, протоколом про адміністративне затримання від 31.01.2025 року, інформацією про особу, довідкою про результати опитування 1-го затриманого громадянина України, з яких відомо, що ОСОБА_1 31.01.2025 року о 22 годині 50 хвилин вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 403 прикордонного знаку, що на території Хирівської об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області, де був затриманий на відстані 2000 м від лінії державного кордону України інспектором прикордонної служби відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону.

Доводи апелянта про те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1. ст.204-1 КУпАП, вважаю необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Згідно з повідомлення Державної прикордонної служби України, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був виявлений 31.01.2025 року о 22 годині 50 хвилин на території Хирівської об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області на відстані 2000 м від лінії державного кордону, тобто в районі у якому запроваджений прикордонний режим.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , знаючи про тимчасову заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років та перебуваючи у прикордонній смузі на території Хирівської об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області на відстані 2000 м від лінії державного кордону, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон.

Таким чином, заперечення ОСОБА_1 вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

До того ж доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 наміру на перетин державного кордону він не мав були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії інспектора прикордонної служби щодо порушень при його затриманні та складання щодо нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки інспекторів прикордонної служби чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. накладене відповідно до санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні. Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Відтак, вважаю, що суд, у відповідності до ст. 252 КУпАП, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням, відповідно до ст. 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В.