ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/39/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Мельниченка Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Мельниченка Є.Ю. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування траспортними засобами строком на один рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 07.10.2023 о 19 год. 35 хв. по вул. Незалежності, буд. 30А у смт. Печеніги, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 відмовився та від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я також відмовився, що зафіксовано за допомогою бодікамери TEKSAR 280/11. Ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння рук.

В своїй апеляційній скарзі захисник Мельниченко Є.Ю. просить скасувати постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2024 щодо ОСОБА_1 , як винесену незаконним складом суду з істотним порушенням вимог закону щодо неупередженості судді, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, через недоведеність та порушення процесуального порядку розгляду справи, або призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції, застосувавши вимоги, викладені в рішенні ЄСПЛ, а також застосувавши аналогію з КПК України.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суддя Цвіра Д.М. підлягала відводу у зв`язку з упередженим ставленням до нього через подачі скарги до Вищої ради правосуддя на його дії та не задоволення неодноразових клопотань захисника про надання йому копій відеозаписів, що долучені органом поліції до протоколу про адміністративне правопорушення у цій справі.

Крім того, захисник зазначає, що 12.06.2024 судом першої інстанції безпідставно проведено судовий розгляд, за наслідками якого було прийнято оскаржувану постанову, оскільки ним подавалося до суду клопотання про відкладення судового засідання від 12.06.2024 у зв`язку з неможливістю прийняти участь через його зайнятість в кримінальній справі в Полтавському районному суді Полтавської області.

Захисник Мельниченко Є.Ю. також зазначає, що в матеріалах справи відсутній повний відеозапис події у цій справі, тільки окремі фрагменти, а також на цьому відеозаписі не зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмова останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а час на відеозаписі має розбіжність на годину із часом, вказаним у протоколі. Вказує, що працівники поліції не відсторонювали ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а тому водій не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

В судові засідання від 26.06.2024, 05.08.2024, 27.09.2024, 01.11.2024, 02.12.2024, 20.01.2025, 24.02.2025, 14.04.2025, 26.05.2025 та 30.05.2025 в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але на адресу його місця мешкання направлялися судові повістки про місце, дату та час апеляційного розгляду, які повернулися до суду апеляційної інстанції у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання (арк.91, 93-94, 139, 141-142, 149, 154-155, 158, 163-164, 168-169, 171, 193, 194-195, 198, 200-201, 203, 204-205, 211, 213-214).

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про номер мобільного телефону ОСОБА_1 . При цьому, для повідомлення ОСОБА_1 захисник Мельниченко Є.Ю. зазначав в своїй апеляційній скарзі та в клопотаннях про відкладення апеляційного розгляду, після адреси місця мешкання свого підзахисного, саме свій номер мобільного телефону, за яким захисник повідомлявся судом апеляційної інстанції про дату, місце та час апеляційного розгляду телефонограмою і шляхом надсилання йому судових повісток в електронному вигляді, що підтверджується відомостями довідок про отримання судових повісток у додатку «Viber» на номер мобільного телефону, що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України №28 від 23.01.2023.

Апеляційний суд також враховує, що 30.05.2025 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Мельниченко Є.О. не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 та не заявляв клопотань про відкладення судового розгляду.

До канцелярії Харківського апеляційного суду також не надходило клопотань від ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду.

Крім цього, апеляційним судом враховуються строки, передбачені ст.294 КУпАП, а також те, що захисник Мельниченко Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , є ініціатором апеляційного перегляду постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2024 щодо ОСОБА_1 та він особисто приймав участь в судовому засіданні в суд апеляційної інстанції в режимі відеоконференції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , але з обов`язковою участю його захисника - адвоката Мельниченка Є.О., виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Вислухавши доводи захисника Мельниченка Є.Ю., який підтримав свою апеляційну скаргу сторони захисту, а також просив, у разі встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, не позбавлять останнього права керування транспортними засобами, дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5 ПДР України.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023, в якому зазначено, що 07.10.2023 о 19 год. 35 хв. по вул. Незалежності, буд. 30А у смт. Печеніги, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 відмовився та від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я також відмовився, що зафіксовано за допомогою бодікамери TEKSAR 280/11. Ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння рук. Від отримання копії протоколу та надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився (а.с. 1, 2).

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.10.2023, з якого вбачається, що у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; порушення мови; тремтіння рук. Відмовився від направлення до закладу охорони здоров`я - Чугуївської центральної лікарні ім. М.І. Кононенка для проходження огляду (а.с.6);

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини роту; порушення мови; тремтіння рук (а.с.7);

- відеозаписів (файли «1.mp4» - «15.mp4»), долучених до матеріалів справи (а.с.9), з яких вбачається, що в темну пору доби поліцейські на службовому автомобілі зупинили транспортний засіб ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_1 (відеофайли «1.mp4» та «2.mp4»). З відеозапису (відеофайл «3.mp4») вбачається, що працівник поліції підійшов до транспортного засобу ВАЗ 210994-20, яким керував ОСОБА_1 та останній пояснив, що він повертається додому разом із своїми знайомими, які знаходяться в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим вікна його автомобіля запотіли. При цьому, на вимогу ОСОБА_1 працівник поліції представився та повідомив причину зупинки (відеофайл «3.mp4», «4.mp4»). В подальшому працівником поліції було встановлено у ОСОБА_1 наявність ознак алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено останньому, з чим він не погоджувався (відеофайли «4.mp4», «5.mp4»). На пропозицію поліцейського ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, але погодився пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я. Разом з цим, на неодноразові пропозиції працівника поліції, ОСОБА_1 так і не виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, посилаючись спочатку на відсутність законних підстав для зупинки транспортного та на те, що працівники поліції не представилися йому, а в решті на останню пропозицію поліцейського, що було доведено до ОСОБА_1 , останній повідомив поліцейському про необхідність спочатку відвезти його дружину додому, після чого він готовий пройти огляд в закладі охорони здоров`я. При цьому, така поведінка ОСОБА_1 цілком об`єктивно була розцінена поліцейським як відмова водія від проходження огляду в установленому законом порядку (відеофайли «4.mp4», «5.mp4», «7.mp4»).

З відеозапису (відеофайли «7.mp4», «8.mp4») також вбачається, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його процесуальні права та положення ст.63 Конституції, фактично відсторонив водія від керування транспортним засобом та повідомив йому про складання протоколу про адміністративне правопорушення. Під час складання адміністративного матеріалу ОСОБА_1 повідомляв про необхідність надання йому захисника, заперечував, що він керував транспортним засобом, повідомляв вигадані адреси місця мешкання, не погоджувався із діями поліцейських та відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення і надання письмових пояснень, покинувши місце події разом із своєю дружиною (відеофайли «7.mp4»-«12.mp4»). На інших відеозаписах (відеофайли «13.mp4»-«15.mp4») зафіксовано складання поліцейськими адміністративних матеріалів у цій справі.

Оцінюючи в сукупності відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, належить врахувати, що з відомостей відеозапису з відеореєстратору службового транспортного засобу поліцейських та з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 3) вбачається рух і зупинка автомобіля ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував саме ОСОБА_1 (відеофайли «1.mp4»-«3.mp4»), а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_1 , за обставин, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи захисника Мельниченка Є.Ю. про те, що суд не має право брати до уваги відомості відеозапису, долученого до матеріалів справи, оскільки такі твердження сторони захисту не узгоджуються з положеннями ст.251 КУпАП, згідно якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Національний припис закону у ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі, тобто «будь-які фактичні дані», та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Крім того, долучені до протоколу відеозаписи відображають перебіг події у цій справі, починаючи з моменту зупинки транспортного засобу ВАЗ 210994-20, яким керував ОСОБА_1 , закінчуючи складанням адміністративного матеріалу стосовно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП, що має істотне значення для правильного вирішення цієї справи, а тому, враховуючи вимоги ст. 251 КУпАП, долучений відеозапис містить відомості, що є достатніми для того, щоб зробити висновок про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині, на переконання апеляційного суду, є суб`єктивними та необґрунтованими.

Доводи захисника про те, що працівниками поліції не було відсторонено водія від керування транспортним засобом є безпідставним, оскільки спростовуються відомостями долученого відеозапису, з якого об`єктивно вбачається, що поліцейські декілька разів забороняли ОСОБА_1 керувати своїм транспортним засобом.

Що стосуються доводів захисника Мельниченка Є.Ю. про те, що на долучених відеозаписах не зафіксовано відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд зазначає, що такі твердження апелянта є суб`єктивними та надуманими, оскільки з цих відеозаписів (відеофайли «4.mp4», «5.mp4», «7.mp4») об`єктивно вбачається, що працівник поліції декілька разів пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, але на останню пропозицію поліцейського ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження такого огляду, посилаючись на те, що спочатку йому треба відвезти його дружину додому на власному транспортному засобі, після чого він наддасть документи та пройде огляд.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

При цьому, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння може бути виражена не тільки незгодою від проходження такого огляду у вербальній формі, а й у будь-яких діях або інших відповідних конклюдентних діях чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від надання прямої відповіді працівникам поліції щодо наміру пройти такий огляд або ухилитись від його проходження.

Крім того, з відомостей цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 19.10.2007 (арк.4), тобто складав іспит на знання Правил дорожнього руху, а тому він повинен знати вимоги п. 2.5 ПДР України.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги Правил дорожнього руху, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Апеляційний суд також критично ставиться до апеляційних доводів захисника про те, що час, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023 та міститься на долучених до справи відеозаписах, не співпадає та відрізняється майже на годину, оскільки такі твердження апелянта повністю спростовується відомостями цих доказів, з яких об`єктивно вбачається, що події у цій справі мали місце 07.10.2023, починаючи з 19 год. 34 хв. (а.с.1, 10).

Твердження захисника Мельниченка Є.Ю. про те, що судом першої інстанції було безпідставно розглянуто справу за його відсутності та не надано йому копії відеозаписів, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023, що унеможливило всебічний та повний розгляд справи, і є порушенням права на доступ до правосуддя, на думку апеляційного інстанції, не позбавлені фактичних підстав, але не є достатніми підставами для скасування оскаржуваної постанови, з наступних підстав.

02.11.2023 протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП разом із доданими матеріалами надійшли до Дзержинського районного суду м. Харкова та в цей день визначено склад суду у цій справи: головуючий суддя Цвіра Д.М. (а.с.1-12, 13).

18.12.2023 року розгляд справи було відкладено на 15 год. 45 хв. 25.01.2024 у зв`язку із перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті у справі по кримінальному провадженні (а.с.15).

25.12.2023 до канцелярії Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання захисника Мельниченка Є.Ю. про відкладення судового засідання та надання йому процесуальної можливості з матеріалами справи, в тому числі з відеозаписами. Про результати розгляду його клопотання просив повідомити за номером мобільного телефону або направити на електронну пошту, які він зазначив (а.с.20, 24).

Згідно резолюції головуючого судді, що міститься на клопотанні захисника від 25.12.2023, останньому відмовлено в задоволенні клопотання в частині копіювання відеозаписів на флеш-накопичувач, а в решті передано до виконання (а.с.20).

15.01.2024 ОСОБА_1 отримав судову повістку в суд першої інстанції, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.23).

24.01.2024 захисник Мельниченко Є.Ю. звернувся до суду першої інстанції з адвокатським запитом, в якому він просив повідомити про причини не надання судом йому можливості ознайомитись з матеріалами справи, в тому числі із відеозаписом, що долучений органом поліції до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 28-29).

25.01.2024 на електронну пошту Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання захисника Мельниченка Є.Ю. про відкладення судового засідання від 25.01.2024 через не надання йому можливості ознайомитись з матеріалами справи, а також перебування ОСОБА_1 у відрядженні (а.с.25).

25.01.2024 судовий розгляд відкладено на 14 год. 45 хв. 20.02.2025 через перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті у цивільній справі (а.с.37).

12.02.2024 до канцелярії суду першої інстанції надійшло клопотання захисника Мельниченка Є.Ю. про надання йому можливості отримання копії відеозапису у цій справі до 16.02.2024 (а.с.38-39).

20.02.2024 захисник Мельниченко Є.Ю. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із клопотання про відкладення судового засідання від 20.02.2024, так як йому не була надана можливість ознайомитися із відеозаписом, що долучений до матеріалів цієї справи, а також через його перебування в іншому судовому засіданні у кримінальній справі №638/7236/23 (а.с.40).

21.02.2024 захисником надано до суду першої інстанції заяву разом із копією довідки про перебування останнього в судовому засіданні в кримінальній справі 20.02.2024 з 13 год. 30 хв. до 16 год. 50 хв. Захисник в своїй заяві також просив надати йому можливість скопіювати відеозапис у цій справі на власні технічні засоби (а.с.43).

06.03.2024 на електронну пошту суду першої інстанції надійшло клопотання захисника Мельниченка Є.Ю., в якому він просив відкласти судове засідання від 06.03.2024, оскільки йому так і не була надана можливість скопіювати докази у цій справі (а.с.45).

06.03.2024 судовий розгляд у цій справі було відкладено на 13 год. 15 хв. 17.04.2024 у зв`язку із перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці (а.с.47).

Згідно відповіді начальника управління Харківської обласної прокуратури Чуба І. від 08.04.2024, 18.03.2024 обласною прокуратурою розглянуто повідомлення судді Цвіри Д.М. від 14.02.2024 з питань втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, яке 19.03.2024 Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова скеровано для розгляду до Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області, внаслідок розгляду якого 22.03.2024 були внесені відомості до ЄРДР за №0000677 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376 КК України (а.с.53)

17.04.2024 захисником Мельниченко Є.Ю. було подано до Дзержинського районного суду м. Харкова заяву про відвід судді Цвіри Д.М. та відкладення судового розгляду у цій справі №638/16779/23 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.55-56).

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Агапова Р.О. від 17.05.2024 відмолено у задоволенні заяви захисника Мельниченка Є.Ю. про відвід судді Цвіри Д,М. у справі №638/16779/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.65-66). Рішення суду з цього приводу набрало законної сили та на час апеляційного розгляду не скасовано.

Після розгляду клопотання захисника Мельниченка Є.Ю. про відвід судді Цвіри Д.М. справу було повернуто визначеному складу суду у справі №638/16779/23 для продовження судового розгляду.

Як вбачається з відомостей справи, судова повістка, яка направлялася ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за місцем його мешкання, повернулася до суду першої інстанції (а.с.69).

12.06.2024 на електронну пошту суду першої інстанції надійшло клопотання захисника Мельниченка Є.Ю., в якому він просив відкласти судове засідання від 12.06.2024 через те, що у цій день він буде приймати участь в іншому судовому засіданні в кримінальній справі, що перебуває на розгляді Полтавського районного суду Полтавської області (а.с.70).

12.06.2024 судом ухвалено оскаржувану постанову, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При цьому, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов висновку, що подані захисником клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин має на меті затягування судового розгляду (а.с.72-74).

Разом з цим, апеляційний суд, в даному конкретному випадку, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки захисник неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення судового розгляд, в тому числі, з метою повного ознайомлення з відеозаписом, що долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, захисник просив надати йому можливість скопіювати зазначені відеозаписи на власний флеш-накопичувач або на його ноутбук безпосередньо з долучених DVD-дисків в суді першої інстанції, що не створювало для суду певних перешкод (а.с.20, 24, 34, 35, 38-39, 43, 45).

Відповідно до ч.1 ст.271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Так, дійсно нормами чинного КУпАП не передбачена процесуальна можливість надання сторонам копії доказів у справі, у тому числі, відеозапису, але, з урахуванням усталеної практикою судів та з метою всебічного і повного судового розгляду, надання можливості копіювання матеріалів сторони захисту у справах про адміністративні правопорушення є можливим.

Належить також врахувати, що до матеріалів цієї справи долучено два DVD-диски, на яких міститься відеозапис події у цій справі, що складається з п`ятнадцяти відеофайлів, що об`єктивно обумовлює певний час для його дослідження та належної підготовки сторони захисту для підготовки свої процесуальної позиції щодо обставин, які є важливими у контексті складеного відносно ОСОБА_1 протоколу.

Натомість, сам лише факт ненадання судом першої інстанції до розгляду справи по суті можливості ознайомитися захиснику із відеозаписами, долученими до протоколу про адміністративне правопорушення, не є самостійною та достатньою підставою для скасування постанови судді першої інстанції та не є свідченням упередженості останнього.

При цьому, належить врахувати, що у захисника було достатньо часу, з урахуванням численних відкладень судових засідань, щоб самостійно прибути до суду для ознайомлення з матеріалами справи, в тому числі із відеозаписом.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції прийнято до розгляду апеляційну скаргу захисника Мельниченка Є.Ю. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2024. Згідно клопотань захисника судом неодноразово відкладався апеляційний розгляд, а саме 26.06.2024, 05.08.2024, 27.09.2024, 01.11.2024, 02.12.2024, 20.01.2025, 24.02.2025, 14.04.2025, 26.05.2025, в тому числі для надання захиснику копії відеозапису, який долучений до матеріалів справи, та для надання достатнього часу щодо оскарження дій працівників поліції, та подання нових доказів у справі на підтвердження апеляційних доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови.

02.10.2024 апеляційними судом засобами поштового зв`язку на адресу місця мешкання захисника Мельниченка Є.Ю. направлені копії DVD-дисків з відеозаписами, що долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, які 08.10.2024 захисник Мельниченко Є.Ю. отримав, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.148, 152).

26.05.2025 на електронну пошту Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Мельниченка Є.Ю. про відкладення апеляційного розгляду для надання додаткових доказів у справі.

При цьому, до свого клопотання захисником Мельниченком Є.Ю. також долучено копію рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 12.05.2025 у справі №638/836/25, яким задоволено позовні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Є.О. до Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, а також скасовано Постанову серії ЕАТ № 7892822 від 07.10.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та закрито справу про адміністративне правопорушення (а.с.215, 218-220).

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 12.05.2025 у справі №638/836/25, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2023 близько 20 год. 30 хв. позивач їхав на своєму автомобілі ВАЗ-210994-20, д.н.з. НОМЕР_1 , але безпідставно його було зупинено працівниками поліції. При цьому, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова серії ЕАТ № 7892822 від 07.10.2023 не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення так і не містить відомостей про фіксацію на відеокамеру усних пояснень позивача та як наслідок, в силу вище зазначених положень ч.3, 4 ст. 70 КАС України відеозапис з нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом.

В своєму рішенні від 12.05.2025 у справі №638/836/25 суд також дійшов висновку, що у спірному випадку відповідачем не доведено наявність підстав для зупинення транспортного засобу, та як наслідок, у поліцейського не виникло права вимоги пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР, а також ненадання позивачем у спірному випадку до перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб не може бути кваліфіковано як вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Інших підстав для скасування постанови серії ЕАТ № 7892822 від 07.10.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в рішенні Шевченківського районного суду м.Харкова від 12.05.2025 у справі №638/836/25 судом не наведено.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені у адміністративній справі № 686/11314/17, не беруться до уваги, оскільки вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, у вказаній постанові Верховним Судом надавалась оцінка повноваженням поліцейських вимагати у водія пред`явити документи передбачені п.2.1 Правил дорожнього руху з огляду на відсутність доказів порушення правил дорожнього руху. При цьому, у цій справі, що переглядається апеляційним судом, предметом розгляду є вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в аспекті порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а не правомірність дій поліцейського з приводу його зупинки.

Крім того, щодо доводів захисника, які він надавав під час апеляційного розгляду, що у працівників поліції не було підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не перебуває у прямому причинному зв`язку із обов`язком водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а предметом доказування у цій справі є саме фактичні обставини щодо керування особою транспортним засобом та відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, які окреслені диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення працівниками поліції запропонованого порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять, оскільки водій фактично відмовився від огляду на стан сп`яніння. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Крім того, в своїх клопотаннях від 02.08.2024, від 02.12.2024 та від 26.05.2025 захисник Мельниченко Є.Ю. просив відкласти апеляційний розгляд, в тому числі, для надання йому часу для подачі до правоохоронних органів заяви щодо фальсифікації цих матеріалів справи та про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому ст.214 КПК України.

Натомість, на час апеляційного розгляду, тобто станом на 30.05.2025, захисником Мельниченком Є.Ю. так і не було надано відповідних відомостей про звернення останнього до правоохоронних органів в порядку ст.214 КПК України або ухвалення певних процесуальних рішень правоохоронними органами, а також захисник вважав за можливе проведення судового розгляду у справі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що матеріали цієї справи також не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Мельниченко Є.О. зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі щодо внесення недостовірних відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №288529 від 07.10.2023.

Інших обставин щодо незаконності дій працівників поліції при складанні адміністративних матеріалів у цій справі захисником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надано.

За таких обставин, враховуючи вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

Таким чином, хоча судом першої інстанції так і не було надано захиснику Мельниченку Є.О. для ознайомлення долучений відеозапис, який в подальшому було надано останньому апеляційним судом до початку апеляційного розгляду, але стороною захисту не було також надано до початку апеляційного розгляду нових доказів на спростування висновків суду, що викладені в оскаржуваній постанові щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному конкретному випадку зазначені порушення, що допущені судом першої інстанції, не є самостійною та достатньою підставою для скасування постанови судді першої інстанції. Фактичні обставини події встановлені судом об`єктивно та вірно.

Апеляційний суд також ставиться критично до доводів апеляційної скарги захисника Мельниченка Є.О. про упередженість головуючого судді у розгляді цієї справи, оскільки іншим складом суду у справі №638/16779/23 (провадження 3-зв/638/4/24) була розглянута заява захисника про відвід судді Цвіри Д.М. у справі №638/16779/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наслідком розгляду якої було прийнято постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова Агапова Р.О. від 17.05.2024, якою відмолено у задоволенні цієї заяви захисника Мельниченка Є.Ю., з наведенням обґрунтованої та повної оцінки доводам останнього, в тому числі з урахуванням норм КУпАП та КПК України, а також практики ЄСПЛ (а.с.65-66).

Крім того, апеляційний суд вбачає, що в даному конкретному випадку питання щодо подачі суддею Цвірою Д.М. заяви про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а також захисником Мельниченком Є.О. - дисциплінарної скарги щодо судді ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, є виключною компетенцією ВРП та не є предметом цього апеляційного розгляду.

Отже, суд першої інстанції, виходячи зі змісту відомостей, що є наявними у справі, оцінивши всі надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Щодо доводів захисника Мельниченка Є.О., які він зазначав під час апеляційного розгляду, про необхідність скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом у зв`язку з тим, що останній є учасником бойових дій та інвалідом третьої групи і наразі працює водієм великовантажних автомобілів, що позбавить його постійного доходу, апеляційний суд вбачає наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Разом з цим, за змістом частини 1 статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Із аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція ч. 1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному конкретному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення лише у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Крім того належить врахувати, що законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Більш того, законодавчо заборонено, починаючи з 17.03.2021, визнання такого правопорушення малозначним та передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу чи громадській організації, військовій частині (ч. 1 ст. 21 та примітка до ст. 22 КУпАП), що свідчить про те, що доводи захисника щодо скасування оскаржуваного судового рішення в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є суб`єктивним та безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відносить до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.

У даному конкретному випадку, з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 , суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.

Зокрема, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, має інвалідність третьої групи та працевлаштований водієм великовантажних автомобілів, не можуть слугувати підставою для задоволення вимог захисника ОСОБА_4 , з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки з ознаками алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, проігнорував обов`язок пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

При цьому належить врахувати, що з огляду на примітку до ст. 22 КУпАП, положення зазначеної норми не застосовуються до адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП.

Таким чином, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП , вимогам ст.ст. 33, 34 щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Отже, з урахуванням того, що законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Мельниченка Є.Ю. з цих підстав також задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги захисника Мельниченка Є.Ю. не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи захисника, які зазначені в апеляційній скарзі та підтримані стороною захисту під час апеляційного розгляду, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, об`єктивних відомостей, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, що обумовлює залишення без задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Мельниченка Є.Ю. залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков