ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 20 серпня 2024 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 на перехресті автодороги Т 04-05 та с. Степове Дніпровського району Дніпропетровської області керував автомобілем «DAF FTXF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився, чим порушив 2.5 ПДР України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження вказує, що повний текст судового рішення був виготовлений тільки в кінці квітня 2025 року, 28 квітня 2025 року захисник Міронов В. О. отримав копію повного тексту постанови та 02 травня 2025 року була подана апеляційна скарга. Вважає, що вказані підстави є поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження, тому просить його поновити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування ним у стані алкогольного сп`яніння, інспектором були порушені вимоги інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки йому взагалі не було роз`яснено яким чином буде проведено огляд. Вважає протокол та долучені до матеріалів справи письмові пояснення свідків недопустимим доказом по справі, оскільки протокол складений з порушенням відомчої інструкції, свідки підписали заздалегідь підготовлені бланки без зазначення суті пояснень.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Міронов В. О. не з`явились, про час і дату судового засідання повідомлені належним чином.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд зважає на те, що копію оскарженої постанови захисник отримав 28.04.2025 та з апеляційного скаргою звернувся 02.05.2025. Вказані обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно з якими постанова надіслана до реєстру тільки 21.04.2025. За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що строк апеляційного оскарження ОСОБА_1 пропустив з причин, які не залежали від його волі та його процесуальної поведінки. Враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення його права ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги які зводяться до відсутності підстав для зупинки транспортного засобу та пред`явлення поліцейським вимог пройти огляд на стан сп`яніння, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є передчасним та зроблений без аналізу всіх обставин справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 754225 від 20.08.2024; відеозаписом з нагрудних камер поліцейського; рапорті поліцейського; письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у яких вони зазначають, що у їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку; направленням водія на огляд та акті огляду.

Повторно дослідивши зазначені докази, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки зазначені вище докази, у своїй сукупності не можуть беззаперечно свідчити про те, що ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння, з огляду на наступне.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Перевіривши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, долучений до протоколу, апеляційний суд доходить висновку про недостовірність як доказів письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції намагались швидко оформити матеріали справи та відпустити свідків, у зв`язку з чим надали їм для підписання пусті бланки пояснень, які останні підписали та зробили запис «з моїх слів написано вірно». Також, ще до того, як працівники поліції заповнили протокол, свідки також поставили в ньому свої підписи і тільки в подальшому такий протокол був заповнений інспектором. Вказані обставини зафіксовані відеозаписом, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Письмові пояснення водія ОСОБА_1 суд також не бере до уваги, оскільки як видно з відеозапису, вони написані під диктування працівника поліції.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння... поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вищезазначені положення статті 266 КУпАП, кореспондуються з положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року зі змінами та доповненнями «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» (далі - Порядок), зокрема у пунктах 3 та 6, зазначено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Аналогічні правила зазначені і в пунктах 6, 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція).

Пунктом 10 Інструкції регламентовано, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

З вище викладеного слідує, що законом передбачені два порядки проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння: поліцейським з використанням технічних засобів і лікарем в закладі охорони здоров`я.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться в закладах охорони здоров`я в двох випадках, а саме: 1) у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; 2) у разі незгоди водія з його результатами, тобто результатами огляду, проведеного поліцейським.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги і вважає неналежними доказами такі документи, як акт огляду водія на стан сп`яніння та направлення водія для проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я.

Згідно з матеріалами справи та відеозаписом огляд водія на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобі працівники поліції не проводили, тому були відсутні підстави для складення відповідного акт огляду, який складається поліцейським у випадку проведення огляду водія на місці і у ньому зазначається результат такого огляду.

Не проводився медичний огляд водія і в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим у поліцейського були відсутні підстави і для складення відповідного направлення.

Направлення на проходження огляду водія на стан сп`яніння в медичному закладі складається поліцейським у випадку, коли водій не погоджується з результатами такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та виявив бажання пройти саме медичний огляд у закладі охорони здоров`я або відмовився від огляду на місці та виявив бажання пройти медичний огляд.

Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, в той же час у цій справі волій не доставлявся до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду, тому складення такого направлення у даній ситуації не має правових наслідків та не фіксує будь-яких фактичних даних, які б мали значення для предмета доказування.

Крім того, детально проаналізувавши відеозапис, долучений до протоколу, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про грубе порушення поліцейськими порядку проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП, Порядком та Інструкцією, виходячи з наступного.

Після зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 поліцейський одразу повідомив останньому, що відчув запах алкоголю з порожнини рота і тому на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Всі подальші дії інспектора поліції були спрямовані не на забезпечення належної правової процедури проведення огляду водія у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, а на якнайшвидше оформлення матеріалів справи, без роз`яснення останньому його прав за ст. 268 КУпАП, процедури проведення огляду, особливості проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, а також наслідки відмови від проходження такого огляду.

Так, відповідно до відеозапису процедура пропоновування водію пройти огляд на стан сп`яніння зафіксована на відрізку в 7 секунд, при цьому формулювання поліцейського не дають підстави для висновку від якого порядку проведення огляду відмовляється водій, від проходження огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи від проходження огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням поліцейських спеціальних технічних засобів та від медичного огляду в закладі охорони здоров`я. Також відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції, намагаючись роз`яснити ОСОБА_1 положення ст. 63 Конституції України пояснив: «людина відмовляється, це його право і він не несе за це відповідальність». На питання поліцейського чи буде водій підписувати протокол, ОСОБА_1 повторно зауважує, що він не знає як правильно, що робити в такій ситуації та що він вперше в такій ситуації.

Згідно з відеозаписом, права ОСОБА_1 роз`яснено вже після того, як працівник поліції провів адміністративну процедуру за ст. 266 КУпАП та після складення протоколу.

За обставин, коли особа є юридично не обізнана, закон покладає обов`язок саме на поліцейського роз`яснити особі її права, обов`язки та правові наслідки вчинення нею тих чи інших дій.

Вищезазначена Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

В протоколі про адміністративне правопорушення та оскарженій постанові встановлено як одну з ознак алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 «порушення мови», проте така ознака об`єктивно спростовується відеозаписом, долученим до протоколу та дослідженим апеляційним судом.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування на її вимогу надає сертифікат спеціального технічного засобу та відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством (п. 2, 3 Розділу І, п. 5, 10 Розділу ІІ Інструкції).

Однак інспектором поліції були порушені вимоги Інструкції, оскільки не було запропоновано у встановленим законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння на місці начебто вивчення правопорушення з використанням конкретних спеціальних технічних засобів, які дозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та у разі відмови від проходження огляду з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами, не було запропоновано та не забезпечено доставку до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті та Інструкції, вважається недійсним.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на викладені вимоги закону, в разі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у протоколі про адміністративне правопорушення обов`язковому зазначенню, окрім п. 2.5 ПДР України, підлягають також й обставини адміністративного правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення містить суперечливі обставини, які судом першої інстанції були залишені поза увагою.

Судом встановлено, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про можливі наслідки відмови від проходження огляду.

При цьому, суд звертає увагу, що одразу після зупинки транспортного засобу, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, які суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза своєю увагою, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що поведінка працівників поліції свідчить про намір скласти протокол за будь яких умов, а наспіх проведене процедура огляду водія мала за мету отримати якнайшвидшу відмову останнього від проходження огляду та оформлення матеріалів, що в кінцевому результаті призвело до порушення вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції, Порядку та прав водія.

Апеляційний суд зауважує, що під відеозапис працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що за ст. 63 Конституції України останній не несе відповідальності за таку відмову.

На переконання суду апеляційної інстанції, при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та необґрунтовано дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що порушення, допущені поліцейським при складанні протоколу, є істотними та приходить до висновку, що за їх наявності дійти до беззаперечного висновку про наявність вини ОСОБА_1 неможливо.

Сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зважає на те, що Європейський суд з прав людини для застосування гарантій Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які стосуються кримінально-правових аспектів, напрацював три критерії, на основі яких провадження можна вважати „кримінальним, а саме юридичну кваліфікацію відповідного правопорушення в національному законодавстві, саму природу такого правопорушення, а також характер і ступінь суворості покарання [рішення у справі „Engel and оthers v. the Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), § 82, § 83].

ЄСПЛ у рішенні «Лучанінова проти України», № 16347/02, від 09 червня 2011 року, пункти 39, 40 ЄСПЛ, зазначив: «Суд зауважує, що заявницю було визнано винною у вчиненні дрібної крадіжки. Відповідно до частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення за таке правопорушення передбачалось стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт. З огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції. Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці Тростянецьким районним судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України) (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення, який передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Формулювання в протоколі про адміністративне правопорушення слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не Судом, а перед Судом у змагальному процесі.

Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на те, що в розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод дана категорія справ про адміністративне правопорушення, виходячи із суворості та мети санкції статті, є кримінальним провадженням, то працівникам поліції слід було більш відповідально, а не формально та поспіхом, підійти до проведення адміністративної процедури та збору доказів у цій справі для дотримання стандарту доказування доведеності вини «поза розумним сумнівом».

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції, як органу, на який законом покладається доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився від проходження огляду водія на стан сп`яніння, дії працівників поліції не здійсненні на основі суворого додержання законності, а відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення вини ОСОБА_1 не підтверджені в повній мірі належними і допустимими доказами, що виключає адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції розглянув справу без належного дотримання вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а провадження у справі має бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю органом поліції в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун