Справа № 347/1081/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2025 року суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Драч Д.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, по ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 19.05.2025 року близько 13:20 години в АДРЕСА_2 поліції умисно погрожувала, вживала нецензурну лексику та умисно дала ляпаса своїй колишній свекрусі ОСОБА_2 , 1964 року народження, чим вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 18.05.2025 року її син був із його батьком, який увечері привіз сина до неї додому та поїхав. У подальшому дитина гралася на вулиці у сусідки, а потім зникла. Пошуки сина не дали результату, тому вона звернулась до поліції за допомогою. Пізніше з`ясувалось, що її син перебував за місцем проживання його батька та колишньої свекрухи. За вказаних у протоколі обставин 19.05.2025 року близько 13:00 години вона була запрошена до Косівського РВП ГУНП для надання пояснень з приводу звернень на спецлінію «102» її колишньої свекрухи ОСОБА_2 , з якою перебуває у неприязних відносинах. В відділі поліції зустрілася зі своєю колишньою свекрухою. Коли вони обидві вийшли із кабінету №27 на третьому поверсі відділу поліції ОСОБА_2 почала її ображати нецензурною лексикою, обмовляла та вдарила по обличчю, вона не стрималась та дала здачі ОСОБА_2 , оскільки вже не може витримувати її поведінки. Раніше таких конфліктів не було. Коли вони із колишнім чоловіком жили у господарстві його матері ОСОБА_2 (близко п`яти років) остання постійно вмішувалась у їх сімейні відносини, систематично безпідставно ображала та обмовляла її (звинувачувала у зловживанні алкогольними напоями та наркотичними засобами), налаштовувала проти неї свого сина та онука, що негативно впливало на виховання останнього. Жодних заперечень щодо проживання зі мною мого сина зі сторони колишнього чоловіка та свекрухи не було. Наразі вони її безпідставно звинувачують у неналежному виконанні батьківських обов`язків.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила: 18.05.2025 року близько 14:30 години її син поїхав до ОСОБА_1 за їхнім сином (її онуком). Батьки домовились, щоб онука привезти близько 18:00 години. Коли її син привіз дитину ОСОБА_1 останньої вдома не було, дитину забрала сестра ОСОБА_1 (разом проживають), а сам її син поїхав у справах у м.Івано-Франківськ. Пізно ввечері вона почула з вулиці крик свого іншого сина, який із нею також проживає, а також плач дитини (її онука), який виголошував фразу «убийте мою маму». Онук розповів, що приїхав до них на велосипеді, по дорозі його хотів підвезти невідомий чоловік на білій машині та пропонував йому цукерку, але він відмовився; потім на нього напали пси, але не покусали. Пізніше їй зателефонував батько онука та повідомив, що ОСОБА_1 йому зателефонувала і повідомила про зникнення сина. На що ОСОБА_2 попросила сина повідомити ОСОБА_1 , що вона заспокоїть онука та завтра його привезе. Натомість ОСОБА_1 почала їй погрожувати, що якщо зараз її сина не привезуть вона приїде із поліцією, звинувачувала у тому, що вони викрали дитину. Тому ОСОБА_2 сама викликала поліцію, яка прибула до неї і все описала. 19.05.2025 року всі вони прибули на запрошення до поліції, де вони дали свої пояснення по факту зникнення дитини. Потім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вийшли із кабінету і в коридорі ОСОБА_1 почала ображати її нецензурною лайкою, на що ОСОБА_2 смикнула ОСОБА_1 за волосся, а та вдарила її по лицю, між ними виникла шарпанина. Раніше були непорозуміння між ними, але таких конфліктів не було.

Дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі письмових пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та пояснень потерпілої, керуючись законом, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У даному випадку, із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинила психологічне домашнє насильство відносно колишньої свекрухи ОСОБА_2 . При цьому, у фабулі вказаного протоколу не зазначено об`єкт, на який були спрямовані такі дії ОСОБА_1 .

За змістом ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, дата і місце його складання, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення тощо.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши інші матеріали, додані до протоколу, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт у зв`язку із тривалими неприязними стосунками між ними через різні погляди на виховання сина адмінпритягуваної та онука потерпілої.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до п.3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та її колишньою свекрухою ОСОБА_2 відсутня. Мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм закону.

Тож, у даному випадку, з огляду на установлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, позаяк, у останньої був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, у той час, як у цій ситуації мав місце саме конфлікт.

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходив ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме : завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Та у цьому випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , не відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», а, відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст. 62 Конституції України.

З фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже вони підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

При цьому, суд звертає увагу, що пояснення ОСОБА_2 не містять посилання на завдання шкоди її психічною здоров`ю та на те - в чому саме полягала така шкода, зокрема.

Натомість ОСОБА_1 у своїх поясненнях зауважила на систематичності негативного психологічного впливу на неї зі сторони ОСОБА_2 , що призвело до загострення конфлікту між ними.

Отже, суд не встановив наявності у діях ОСОБА_1 умислу на вчинення домашнього насильства психологічного/фізичного характеру відносно ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 цього Кодексу.

Крім того, судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки вона не піддається адміністративному стягненню.

Керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя

УХВАЛИЛА :

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя Д.С. Драч