Дата документу 10.06.2025Справа № 554/2156/25
Провадження № 3-зв/554/1/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2025 р. м. Полтава

Шевченківський районний суду міста Полтави під головуванням судді Горбунової Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Лизенка А.В. про самовідвід від розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні судді Шевченківського районного суду міста Полтави Лизенка А.В. перебувають матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя Лизенко А.В. заявив заяву про самовідвід.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначив, що 31 травня 2025 року зареєстровано шлюб, укладений між хрещеницею ОСОБА_2 та рідним сином ОСОБА_3 , який є захисником по даній справі.

Релігійний обряд хрещення дитини відбувся більше 20 років тому. З батьком хрещениці ОСОБА_2 має дружні стосунки з дитинства, разом навчалися в школі, потім тривалий час працювали разом в м. Лисичанськ Луганської області.

У 2022 році, після початку широкомасштабного вторгнення РФ, родина хрещениці покинула тимчасово окуповану територію та проживає у м.Полтава. Деякий час разом проживали в належному ОСОБА_2 будинку в м.Полтава.

До цього часу родини підтримують міцні дружні, родинні стосунки, постійно спілкуються.

Згідно ст.14 Кодексу суддівської етики суддя не має допускати позапроцесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу у справі, що перебуває у його/її провадженні. Суддя має уникати поведінки, що може викликати сумнів чи створити враження про наявність у судді прихильності чи упередженого ставлення до учасників справи чи їх представників.

До реєстрації шлюбу він не мав жодних позапроцесуальних стосунків як зі стороною захисту, так і з стороною обвинувачення.

Після реєстрації шлюбу, утворення нової родини, з об?єктивних обставин, які не залежать від його волі, фактично він набуває близьких родинних та соціальних стосунків із захисником по справі ОСОБА_3 та його рідним сином.

Зокрема, згідно традицій українського народу він був запрошений та приймав участь усвяткуванні весілля, де також був присутній ОСОБА_3 .

В подальшому, з об?єктивних обставин (родинні стосунки), очевидно, що він не зможе уникнути позапроцесуальних стосунків із ОСОБА_3 та його сином, зокрема, це спільна участь у родинних святах, допомога молодій родині, інше спілкування.

Для нього є очевидним, що сторонній спостерігач та громадськість в цілому, за таких обставин, буде мати значні сумніви у його неупередженості як судді у цій справ, а будь-яке судове рішення не буде мати довіри в суспільстві.

До заяви про самовідвід суддя надав роздруківку скріншотів дописів в Facebook з посиланням на інтернет-видання «Полтавщина» та на інтернет-сторінку poltava.to|news про те, що суддя Лизенко А. відвідав весілля сина адвоката Вячеслава Делія, який захищає колишнього міського голову ОСОБА_4 , із фотознімками даної події і коментарями авторів цих дописів.

В дописах автори ставлять під сумнів можливість судді та адвоката по справі зустрічатися на приватному святкуванні і задаються питанням про наявність конфлікту інтересів.

Дослідивши доводи заявника та матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність задовольнити дану заву про відвід враховуючи наступне.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, положеннями якого регламентується порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді, та відповідно не визначає порядку розгляду заяви про відвід. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України, мають відповідні статті про відвід судді, а тому, при розгляді вказаної заяви про відвід, слід застосувати аналогію права.

Таким чином, розгляд заяви про відвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення є можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом.

Норми чинного КУпАП не регулюють порядок вирішення питання про відвід судді, але з метою додержання принципу законності виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі кримінального процесуального права при вирішенні цього питання, а саме ст.ст.75, 81 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов?язані заявити самовідвід.

Суддя Лизенко А.В. заявою про самовідвід фактично заявив про конфлікт інтересів і зробив це у спосіб та в порядку, який передбачений ст. 80 КПК України.

Підстави для відводу судді зазначені в нормах статей 75, 76 КПК України.

Обставини, що виключають участь судді у даному кримінальному провадженні слід розглядати через призму положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, де зазначено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України», де вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно з усталеною практикою Суду застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 3 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» вказав, що Суд далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

У рішенні у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Зловживання правом на самовідвід не допускається. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Щодо суб`єктивного критерію, то за матеріалами розглянутої заяви та даної справи не встановлено, що суддя проявляв упередженість або безсторонність у цій справі до моменту заяви про самовідвід.

За об`єктивним критерієм слід зазначити, що сам суддя зазначає, що у нього через факт одруження його хрещеної дочки із сином адвоката Делія В.М., який приймає участь як адвокат у даній справі, де суддя є головуючим, можуть виникнути позапроцесуальні стосунки із ОСОБА_3 та його сином, яких він не зможе уникнути, зокрема, це спільна участь у родинних святах, допомога молодій родині та інше спілкування.

Відповідно до ст. 14 Кодексу суддівської етики суддя не має допускати позапроцесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу у справі, що перебуває у його/її провадженні. Суддя має уникати поведінки, що може викликати сумнів чи створити враження про наявність у судді прихильності чи упередженого ставлення до учасників справи чи їх представників.

У Коментарі до Кодексу суддівської етики,затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, зазначено наступне.

Положення, закріплені у статті 14 Кодексу, є запорукою довіри не тільки до окремого судді, а й для всієї судової системи. Норми даної статті безпосередньо кореспондуються з такими принципами, визначеними у Бангалорських принципах поведінки суддів, як неупередженість, об`єктивність, чесність та непідкупність. Так, у пункті 1.6. Бангалорських принципів закріплений обов`язок судді виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки суддів з метою укріплення суспільної довіри до судових органів, що має першочергове значення для підтримки незалежності судових органів. Згідно з пунктом 2.2. поведінка судді не лише в процесі засідання, а й за межами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів. Пунктом 2.3. передбачається, що суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах. Особливу увагу взаємовідносинам судді з адвокатами, що мають постійну практику в суді, де розглядає справи даний суддя, приділяється у пункті 4.З., при цьому робиться акцент на тому, що суддя має уникати ситуацій, що могли б викликати обґрунтовану підозру чи створити видимість наявності у судді певних схильностей чи упередженого ставлення. Вимоги щодо уникнення поза процесуальних відносин судді з учасниками процесу випливають і з вимог національного законодавства. Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належать такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У розвиток цього конституційного положення принципи рівності прав учасників процесу та змагальності сторін закріплюються і в процесуальних кодексах України. Аналіз положень статті 14 Кодексу суддівської етики дає підстави для висновку, що суддя має спілкуватися з учасниками процесу лише під час розгляду справи по суті, як незалежний арбітр, забезпечуючи рівне ставлення до всіх учасників судового розгляду. Формулювання коментованої статті допускає одночасне позапроцесуальне спілкування з усіма учасниками процесу. Водночас спілкування поза процесом з одним учасником за відсутності іншого може призвести до виникнення у відсутнього учасника сумнівів у неупередженості судді. Треба враховувати, що суддів неможливо повністю ізолювати від контактів зі сторонами по справі. Суддя є людиною, яка має певне коло спілкування, друзів, знайомих, сусідів. Однак суддя повинен усвідомлювати, що навіть якщо таке спілкування не буде стосуватись судового розгляду справи та не вплине на неупередженість судді, у інших учасників процесу може складатись зовсім інше враження, що в подальшому може негативно вплинути на відношення громадян як до цього судді, так і до всієї судової системи. Суддя повинен уникати надання переваг одному учаснику порівняно з іншим, адже такі дії судді у стороннього спостерігача можуть створити уявлення про «вибіркове, договірне правосуддя».

Основні терміни у сфері врегулювання конфлікту інтересів вживаються у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700-VII та відповідних процесуальних законів.

Закон України «Про запобігання корупції» (далі ЗЗК) є основним законодавчим актом для врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, дія якого поширюється на визначене коло суб`єктів, перелік яких закріплено у статті 3 Закону, до якого віднесені крім інших, і судді.

Згідно з нормами ЗЗК для правильного застосування суддею заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у конкретному випадку необхідно встановлювати дві обов`язкові ознаки, які визначають поняття конфлікту інтересів у їх взаємозв`язку:

- наявність приватного інтересу судді;

- посадові повноваження судді.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Немайновий інтерес, за визначенням закону, є інтересом, пов`язаним з особистими, сімейними, дружніми та іншими позаслужбовими стосунками судді.

В цю групу інтересу входять стосунки судді з близькими особами та членами сім`ї у розумінні норм антикорупційного законодавства, а так само стосунки із друзями, знайомими, а також спілкування судді у соціальних мережах.

На конфлікт інтересів у діяльності судді впливають відносини судді з колом осіб, визначених нормами антикорупційного та спеціального законодавства.

Законодавством встановлено 3 категорії осіб, стосунки з якими впливають на наявність конфлікту інтересів у суб`єктів, на яких поширюється дія закону «Про запобігання корупції». Законом України «Про запобігання корупції» у статті 1 визначено поняття членів сім`ї та близьких осіб, а рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 31 жовтня 2016 року, яким затверджено форму декларацій родинних зв`язків судді та кандидата на посаду судді, встановлює перелік осіб, з якими у судді є родинні зв`язки.

Радою суддів України підготовлено Посібник «Особливості конфлікту інтересів у діяльності судді та рекомендації щодо його запобігання і врегулювання у типових ситуаціях» з метою роз`яснення актуальних питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів на основі міжнародних стандартів та положень національного законодавства, надання методичної допомоги суддям, а також з метою формування єдиного підходу до розуміння і дотримання правил врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів.

За даними рекомендаціями надано роз`яснення щодо поняття дружні стосунки та по іншим спірним питанням щодо конфлікту інтересів.

Дружні стосунки особи не підлягають правовому регулюванню, тим не менш маючи статус суб`єктів, уповноважених державою на здійснення функції правосуддя, суддям як і іншим суб`єктам, на яких поширюється дія Закону «Про запобігання корупції», доцільно уважно підходити до свого приватного життя з огляду на увагу громадськості до особистості судді.

Закон прямо не називає у переліку осіб, стосунки з якими впливають на наявність конфлікту інтересу, осіб, пов`язаних з суддями дружніми стосунками, сусідськими відносинами, є кумами, осіб, які разом із суддями навчалися в освітніх закладах, були колегами протягом певного періоду, або іншим чином проводили тривалий час разом.

У випадку існування приватного інтересу за участі таких осіб суддям рекомендується брати до уваги наступні обставини: характер знайомств з наведеними особами, тривалість дружніх, сусідських або інших особистих позаслужбових стосунків, наявність фактичного періодичного спілкування з цими особами та інші факти, які характеризують ступінь особистих стосунків судді.

Аналіз норм Закону України «Про запобігання корупції» дозволяє зробити висновок, що наявність у судді приватного інтересу приводить до виникнення потенційного чи реального конфлікту інтересів.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії суддею в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів суддя має встановити наявність обов`язкової сукупності таких обставин, як:

1) наявність у судді факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями судді із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.

Слід розуміти, що конфлікт інтересів, який врегульовується у спосіб, визначений процесуальним законом, може бути тільки реальним конфліктом інтересів, оскільки існує суперечність між приватним інтересом судді та його посадовими (службовими) повноваженнями під час здійснення суддею правосуддя.

Із фактів, які зазначені суддею у заяві про відвід, та інформації, відображеній у мас-медіа, вбачається суперечність між приватним інтересом судді і службовими повноваженнями судді ОСОБА_2 , що з точки зору стороннього спостерігача, враховуючи суспільний та резонансний інтерес до цієї справи, може викликати у суспільстві недовіру до об`єктивності та неупередженості судді при ухвалені ним судових рішень по даній справі, що в подальшому може ставити під сумнів і законність цих рішень, а також негативно вплинули на ступінь довіри суспільства до судової влади в цілому через висвітлення цих подій в медіа просторі.

За таких обставин заява про самовідвід судді Лизенка А.В. матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 75, 81 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про самовідвід судді Лизенка А.В. від розгляду матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, задовольнити.

Відвести суддю Шевченківського районного суду міста Полтави Лизенка А.В. від розгляду адміністративної справи №554/2156/25 відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а справу №554/2156/25 передати для здійснення автоматизованого розподілу між суддями в порядку, визначеному ст. 35 КПК України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Я.М. Горбунова