ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1534/25 Справа № 205/4891/25 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу законного представника малолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Новокодацького районного суду м.Дніпра від 30 квітня 2025 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника Федорця Є.Є.,

законного представника малолітнього

- ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Новокодацького районного суду м.Дніпра від 30 квітня 2025 року ОСОБА_3 08 березня 2025 року близько 19 год. 15 хв., знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинила факт домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дитини, а саме: розбила телефон дитини, чим спричинила психологічний тиск, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі законний представник малолітнього - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що невизнання ОСОБА_3 своєї вини слід розцінювати критично, як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення в своїй сукупності повністю підтверджують її вину у вчиненні інкримінованого правопорушення. Вказав, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення ОСОБА_3 , надані в ході розгляду справи, якими було підтверджено, що 08 березня 2025 року вона перебувала разом з сином ОСОБА_1 вдома та в ході конфлікту стосовно використання останнім телефону «вона силоміць відібрала у сина ОСОБА_4 мобільний телефон, що викликало у нього обурення та агресивну реакцію». Крім того, вказав, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові прийшов до безпідставного висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить в описі суті вчиненого адміністративного правопорушення дій ОСОБА_3 саме стосовно малолітньої дитини, оскільки у протоколі зазначено, що ОСОБА_3 вчинила факт домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дитини. Зазначив, що долучена стороною потерпілого до матеріалів справи довідка за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_1 підтверджує наявність у дитини ознак психологічної травми, пов`язаної з діями ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП насильством в сім`ї - є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема, умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обгрунтовуючи висновки про відсутність складу правопорушення у діях ОСОБА_3 та закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, суд посилався на те, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які з достатністю вказували на наявність у діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами законного представника малолітнього - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , апеляційний суд не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_3 підтверджується належними і допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, яким суд не дав належної оцінки.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №376813 від 08 березня 2025 року, ОСОБА_3 08 березня 2025 року близько 19 год. 15 хв., знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинила факт домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дитини, а саме: розбила телефон дитини, чим спричинила психологічний тиск, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій та є одним із джерел доказів, відповідно до положень ст.251 КУпАП.

Викладені у протоколі обставини підтверджуються: письмовою заявою законного представника малолітнього - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 08 березня 2025 року; письмовими поясненнями законного представника малолітнього - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 08 березня 2025 року; рапортом про прийняття 08 березня 2025 року виклику від ОСОБА_2 зі служби "102" з приводу домашнього насильства; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Однак, суд першої інстанції необгрунтовано поставив під сумнів достовірність зазначених доказів, прийнявши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо її невинуватості.

Апеляційний суд вважає, що невизнання ОСОБА_3 своєї вини слід розцінювати критично, як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, в своїй сукупності повністю підтверджують її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення ОСОБА_3 , надані під час розгляду справи, а саме остання пояснила, що 08 березня 2025 року вона перебувала разом з сином ОСОБА_1 вдома та в ході конфлікту стосовно використання останнім телефону вона силоміць відібрала у сина ОСОБА_4 мобільний телефон, що викликало у нього обурення та агресивну реакцію.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, що протокол про адміністративне правопорушення не містить в описі суті вчиненого адміністративного правопорушення дій ОСОБА_3 саме стосовно малолітньої дитини, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №376813 від 08 березня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 вчинила факт домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дитини. При цьому, не достатня деталізація у протоколі не може бути підставою для уникнення відповідальності.

Окрім того, з долученого стороною потерпілого відеозапису вбачається, що на 7-8 секунді відеозапису № 1 ОСОБА_3 кидає з розмаху об підлогу телефон, а надалі малолітній ОСОБА_1 каже: «ты разбила же».

Оцінюючи пояснення законного представника малолітнього - ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , і долучений відеозапис як доказ у справі з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність цього доказу з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не убачає будь-яких підстав не довіряти цьому доказу.

Також наявність у ОСОБА_1 ознак психологічної травми, пов`язаної з діями ОСОБА_3 , підтверджується довідкою за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_1 з якої вбачається, що дитина перебуває в стані підвищеної тривожності, що ймовірно, пов`язана з досвідом свідчення домашнього насильства, насамперед з боку матері.

Поведінка ОСОБА_3 у даному конкретному випадку істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин в родині, адже характер та інтенсивність її дій безумовно спричинили ОСОБА_1 емоційну невпевненість, побоювання за свою безпеку та нездатність захистити себе, та як наслідок завдали психічної шкоди здоров`ю.

Європейський суд однозначно визнав, що дітям належить право на особливий захист з боку суспільства від будь-якої з форм дискримінації чи пригноблення, а також від будь-якого зловживання владою у сім`ї.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_3 доведена повністю, а її дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 08 березня 2025 року близько 19 год. 15 хв., знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинила факт домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дитини, а саме: розбила телефон дитини, чим спричинила психологічний тиск, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, що виразилось в умисних діях фізичного характеру, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_1 могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю.

При визначенні ОСОБА_3 виду і розміру адміністративного стягнення, апеляційний суд враховує характер вчиненого нею адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини, і вважає необхідним накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з ОСОБА_3 на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу законного представника малолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Новокодацького районного суду м.Дніпра від 30 квітня 2025 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот