Справа № 482/103/25 Головуючий у першій інстанції Баранкевич В.О.
Провадження № 33/812/224/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Федоринського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Федоринського Валентина Миколайовича

на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №207086, 28 грудня 2024 року о 10 годині 30 хвилин, в с. Троїцьке дорога Н24 км184 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримав посвідчення водія відповідної категорії, чим саме вчинив повторне протягом року правопорушення, а саме 29 лютого 2024 року постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА№1549672, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП.

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Федоринський В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КУпАП закрити на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням особою адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності.

Апелянт вважає, що постанова суду ухвалена без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що ОСОБА_1 повістки про виклик до суду не отримував. Вони повернені до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою про що вказано в зворотних повідомленнях, які містяться в матеріалах справи. Також матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 оскаржуваної постанови.

З урахуванням цього ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені статтею 268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист. А також права на оскарження ухваленої судом постанови у справі. Також невручення ОСОБА_1 оскаржуваної постанови позбавило його права на її добровільне виконання згідно статті 307 КУпАП та відповідно спричинило неприйнятні надмірні для нього майнові зобов`язання пов`язані з обов`язком сплати вказаного штрафу в подвійному розмірі згідно статті 308 КУпАП, а також витрати на виконавчі дії при примусовому виконанні оскаржуваної постанови.

Отже, розглядаючи справу за відсутності ОСОБА_1 , суд порушив права, передбачені статтею 268 КУпАП, тобто гарантію на справедливий судовий розгляд.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи. За такого, оскільки судом під час розгляду справи допущено порушення норм процесуального права, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Апелянт вказує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Із протоколу серії ЕПР1 №207086 від 28 грудня 2024 року (п.9 «свідки чи потерпілі») вбачається, що вони не залучалися. Але ця інформація не відповідає дійсності, оскільки свідок цих обставин мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка безпосередньо приймала участь в цій події, оскільки перебувала в транспортному засобі під час складення вищевказаного протоколу. І саме з нею пов`язано вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення. Так, зранку 28 грудня 2024 року у ОСОБА_2 різко погіршився стан здоров`я у зв`язку з хронічним захворюванням і вона попросила сина - ОСОБА_1 на її транспортному засобі невідкладно відвезти її до лікарні в місто Нова Одеса. У зв`язку з тим, що в селі Новомиколаївка, Новоодеської міської ради, відсутній мобільний зв`язок, швидку медичну допомогу неможливо було викликати, інших осіб, які б могли відвезти ОСОБА_2 до лікарні не було, так як в цьому селі взагалі живе лише декілька сімей похилого віку.

Захисник зазначає, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності та не підлягає адміністративній відповідальності. Його дії були терміновими, так як від цього залежало життя його матері. Під час зупинки працівниками патрульної поліції, він вказував на ці обставини але запис цих обставин з невідомих причин відсутній. Зокрема в справі наявні два зависи з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції, які складали матеріали про адміністративне правопорушення №474079 - запис вівся близько двох хвилин з 10:30 до 10:32 та №474920 - запис вівся з 11:11 до 11:14. Таким чином 40 хвилин (з 10:32 до 11:11) запис обставин, які безпосередньо стосуються цієї справи з невідомих причин не вівся (можливо був відредагований). Вважає, що відсутність цих записів спотворює дійсні обставини цієї справи, оскільки не містить пояснень ОСОБА_1 щодо його дій в стані крайньої необхідності, пов`язані з транспортуванням матері до лікарні в місто Нова Одеса.

Відповідно до вимог статті 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративний відповідальності. Однією з найважливіших умов визначення стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

В даній справі, заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена (транспортування хворої матері для надання їй невідкладної медичної допомоги, турбота про її здоров`я, а можливо і порятунок життя), а доказів того, що водієм була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху у справі не має.

За обставин цієї справи небезпека для життя та здоров`я матері особи, що вчинила адміністративне правопорушення не могла бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Федоринського В.М., перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

За положеннями статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з частиною 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").

Відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №207086, 28 грудня 2024 року о 10 годині 30 хвилин, в с. Троїцьке дорога Н24 км184 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_1 не маючи права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги пункту 2.1 а ПДР. Правопорушення вчинено повторно протягом року. 29 лютого 2024 року постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА№1549672, ОСОБА_1

був притягнутий за частиною 2 статті 126 КУпАП. За що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомився під підпис. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив, що «згоден», жодних зауважень до змісту протоколу він не зазначив (а.с.1).

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Миколаївській області, згідно наявних облікових даних АІС МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримував (не має) посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а.с.3).

Зі змісту постанови серії ЕНА №1549672 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вбачається, що 29 лютого 2024 року в м. Нова Одеса по вул. Федора Осадчого (Жовтнева) 45, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 217030, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи при собі посвідчення водія тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП (а.с.6).

Наявність постанови серії ЕНА №1549672 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності свідчить про те, що останній вчинив 29 лютого 2024 року адміністративне правопорушення та притягався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП та в подальшому, 28 грудня 2024 року повторно протягом року вчинив порушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

Також вказані обставини підтверджуються відеозаписом нагрудної камери співробітників поліції з місця події, який долучений до протоколу. Із відеозапису вбачається, що автомобіль ВАЗ 217030 був зупинений співробітниками поліції за порушення швидкісного режиму, на вимогу поліцейського надати посвідчення водія, водій повідомив, що посвідчення немає і він тільки збирається його робити. Під час перевірки документів та встановлення особи водія було з`ясовано, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 , який не мав посвідчення водія відповідної категорії. Було з`ясовано, що ОСОБА_1 повторно протягом поточного року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП. Поліцейськими було роз`яснено, що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП. ОСОБА_1 були роз`яснені його права та складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП. Останній був ознайомлений зі змістом протоколу. Заперечень при цьому ніяких не висловлював.

Отже, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненому співробітником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення та іншими доказами по справі.

Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо ОСОБА_1 .

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №207086 від 28 грудня 2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1549672 від 29 лютого 2024 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, довідок Управління патрульної поліції в Миколаївській області про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія та про наявність постанови ЕНА №1549672 від 29 лютого 2024 року, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, які пов`язані з транспортуванням матері до лікарні в місто Нова Одеса, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.

Так, згідно зі статтею 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Між тим, матеріали справи не містять доказів про надання ОСОБА_2 28 грудня 2024 року медичної допомоги в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Будь-яких документів про перебування матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на лікуванні 28 грудня 2024 року в медичних закладах стороною захисту також не надано.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 в протоколі серії ЕПР1 №207086 від 28 грудня 2024 року в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» не зазначив тих обставин, що керування транспортним засобом було викликане необхідністю надання екстреної медичної допомоги своїй матері. За відсутності такого запису в протоколі, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 усно пояснював поліцейським, що везе матір в лікарню, апеляційний суд вважає недоведеними.

З огляду на викладене, апеляційний суд сприймає критично пояснення свідка ОСОБА_2 , яка є матір`ю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про те, що останній віз її 28 грудня 2024 року в лікарню в зв`язку з погіршенням її стану здоров`я.

Тому, твердження ОСОБА_1 та його захисника про наявність крайньої необхідності, слід вважати способом захисту з метою уникнення відповідальності.

Доводи захисника про те, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , не можуть бути достатніми для скасування оскаржуваної постанови, оскільки судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 , визначені статтями 268, 271 КУпАП, в тому числі, право бути присутнім в судовому засіданні, надавати суду пояснення та докази, знайомитись з матеріалами справи. Будь яких додаткових обставин, крім тих які були встановлені судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, додаткових доказів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не надано.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі "Сміляніч проти Хорватії", суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

При цьому, належить звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.1а ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне правопорушення та спростовується матеріалами справи.

Тому оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Керуючись статтями 283, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Федоринського Валентина Миколайовича залишити без задоволення, а постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський