Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1302/25
Провадження №: 3/332/850/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Завіновська А.П., за участю захисника - адвоката Неткала О.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції ГУНП в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

27.02.2025 р. о 08.02 год., ОСОБА_1 , керував транспортним засобом VolkswagenTransporter, державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Скворцовій, 1 в м. Запоріжжі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав повноваження на представництво його інтересів в суді своєму захиснику адвокату Неткалу О.О.

З урахуванням думки захисника, розгляд справи проведено у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Захисник Неткал О.О. в судовому засіданні просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про що подав відповідне клопотання, в якому посилався на те, що:

- на відеозаписі, долученому працівниками поліції до матеріалів справи відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

- відеозапис здійснено поліцейським на мобільний телефон, а тому вказаний відеозапис є неналежним та недопустимим доказом у справі;

- порушена процедура проведення огляду водія на стан сп`яніння відповідно до ст. 266-1 КУпАП, а саме не було викликано Військову службу правопорядку.

У зв`язку з чим, вважав, що вся процедура огляду, яку застосовували до ОСОБА_1 , є недійсною, а її результати є недопустимими доказами.

Крім того, в судовому засіданні долучив довідку форми 12 Військової частини НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 , зокрема у період з 29.04.2024 по 06.03.2025 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України.

Заслухавши захисника, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку доказам, наявним у ній, суд доходить наступного висновку.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 257477 від 27.02.2025 року за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5);

- рапортом працівника поліції А. Будченка (а.с. 7);

- відеозаписом події правопорушення (а.с. 9).

Отже, аналізуючи наведені докази та надаючи їм оцінку, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена в повному обсязі.

При цьому, посилання захисника на відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Стосовно посилань захисника щодо недопустимості та неналежності долученого до матеріалів справи відеозапису, через здійснення його поліцейським на мобільний телефон, то суд зазначає наступне.

Зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що його здійснено на нагрудні камери працівників поліції, на які є посилання у спірному протоколі, при цьому цей запис відображає усю хронологію подій, що мали місце 27.02.2025 року, у т.ч. і даного правопорушення.

Доводи захисника про відсутність зафіксованого на відеозаписі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд розцінює критично.

Так, виходячи з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 під`їжджає до блокпосту на транспортному засобі з позначкою «ЗСУ», на час зупинки транспортного засобу перебуває на місці водія, факт керування транспортним засобом не заперечує. При цьому, даних щодо перебування транспортного засобу у технічно несправному стані, які б перешкоджали руху цього засобу чи то інших поважних обставин, які б свідчили про перебування транспортного засобу у статичному стані, судом не встановлено.

Аргументи захисника про те, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду військовослужбовця щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння, яка передбачена ст. 266-1 КУпАП, суд відхиляє, оскільки положеннями вказаної статті визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби.

Тобто, ст. 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом, поза виконання ними обов`язків військової служби або поза перебування на території військових частин.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

В судовому засіданні захисник Неткал О.О. долучив довідку форми 12 Військової частини НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 , зокрема у період з 29.04.2024 по 06.03.2025 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України.

Водночас, з відеозапису долученого до протоколу, вбачається, що ОСОБА_1 , як він сам зазначив, їхав додому, про виконання будь-якого військового обов`язку не зазначав, а тому суд не може прийняти вказану довідку як таку, що спростовує доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, працівники поліції, про що в свою чергу також свідчить технічний носій інформації долучений до матеріалів справи, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, та запропонувавши останньому пройти огляд на стан такого сп`яніння на місці зупинки та медичному закладі, роз`яснивши при цьому усі правові наслідки відмови від проходження такого огляду, правомірно склали спірний протокол.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 при зазначених вище обставинах скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Виходячи з положень статті 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, наявність чи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Вирішуючи питання про вид та розмір адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню до порушника, суд виходить з такого.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

З огляду на ці обставини, суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу, а саме однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, оскільки саме такий вид стягнення, враховуючи вищевикладені обставини, буде достатньою мірою відповідальності до особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 1, 245, 283, 284 ч.1, 294 КУпАП, суддя

постановила:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. (Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37941997; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA0008001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300, призначення адміністративні штрафи з метою забезпечення безпеки дорожнього руху).

Згідно з ч. 2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605,60 гривень на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови, апеляційної скарги.

Суддя: А.П. Завіновська