Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1439/25
П О С ТА Н О В А

30 травня 2025 року м. Овруч

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Кулініч Я.В.,

з секретарем Грищенко Н.А.,

за участю захисника Мойсюка А.М.,

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали, які надійшли із ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3, ч.1, ч. 2 ст. 126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306153 вказано, що 20.04.2025 року в с. Словечне по вул. Поліська, 30, водій керував транспортним засобом мотоцикл марки SPARK д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху, таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306169 вказано, що 20.04.2025 року в с. Словечне по вул. Поліська, 30, водій керував транспортним засобом мотоцикл марки SPARK д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи при собі полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 г ПДР України, таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306162 вказано, що 20.04.2025 року в с. Словечне по вул. Поліська, 30, водій керував транспортним засобом мотоцикл марки SPARK д.н.з. НОМЕР_1 , під час зупинення транспортного засобу не ввімкнув покажчика повороту, чим порушив п. 9.2а ПДР України, таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306166 вказано, що 20.04.2025 року в с. Словечне по вул. Поліська, 30, водій керуючи транспортним засобом мотоцикл марки SPARK д.н.з. НОМЕР_1 , перевозив пасажира без мотошолому, чим порушив п. 2.3г Правил дорожнього руху, таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306175 вказано, що 20.04.2025 року в с. Словечне по вул. Поліська, 30, водій керуючи транспортним засобом мотоцикл марки SPARK д.н.з. НОМЕР_1 не маючи прикріпленого номерного знаку у встановленому законом порядку на відповідному місці, чим порушив п. 30.2 Правил дорожнього руху, таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 -3 КУпАП.

29.05.2025 року захисник Мойсюк А.М. надав суду письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП посилаючись не те, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. ч.1, 2 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст.121, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП співробітники поліції мають зафіксувати на службову відеокамеру безпосередньо рух транспортного засобу, зупинення безпосередньо самим поліцейським транспортного засобу під час руху, і виключно за таких обставин вважається, що особа керує відповідним транспортним засобом. Ознайомившись із матеріалами справи було встановлено, що окрім відповідних протоколів, матеріали справи не містять жодних інших відомостей. Обґрунтовувати висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень виключно на підставі наявних протоколів про адміністративні правопорушення, неможливо, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Таким чином, у матеріалах справи, складених відносно ОСОБА_1 та переданих на розгляд до Овруцького районного суду Житомирської області, відсутнє підтвердження факту керування неповнолітнім ОСОБА_1 транспортним засобом та моменту його зупинки співробітниками поліції. Оскільки надані до суду матеріали не містять доказів, які дозволяють суду здійснити оцінку доказів, то всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин цієї справи про адміністративне правопорушення є неможливим, відтак, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Крім цього, ОСОБА_1 щодо якого складалися вищезазначені протоколи є неповнолітньою особою. Вважає, що ця обставина надавала справі особливого значення з приводу дотримання прав неповнолітнього. Зокрема, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що уповноважені особи, які складали протоколи про адміністративне правопорушення, не ознайомили неповнолітнього ОСОБА_1 зі спеціальним правом, визначеним у ст.270 КУпАП. Із протоколів про адміністративні правопорушення випливає, що працівниками поліції були відібрані пояснення у неповнолітньої особи без участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога. Вказане у тому числі може свідчити про тиск на неповнолітню особу, а уповноважені особи не переконались у тому, що особа правильно розуміє суть правопорушень, вчинення яких йому ставиться у провину. Отже, працівниками поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_1 на захист. Встановивши, що поліцейські спілкуються з неповнолітнім, вони були зобов`язані забезпечити прибуття на місце події законного представника, однак у порушення вимог ст.270 КУпАП, ч.2 ст.33 Закону України "Про національну поліцію" цього не зробили.

В судовому засіданні захисник подане клопотання підтримав.

Суддя, заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали протоколів, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом під час розгляду справи було повністю та всебічно досліджено надані суду докази, а саме протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306153, серії ЕПР1 №306169, серії ЕПР1 №306162, серії ЕПР1 №306166, серії ЕПР1 №306175 від 20.04.2025, в яких містяться власноруч написані пояснення ОСОБА_1 , що свою вину визнає; копію паспорта № НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ..

Однак, як видно з матеріалів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Тобто, на час складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення - 20.04.2025 він був неповнолітнім, а саме у віці 16-ти років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила) визначають основні процесуальні гарантії, такі, як презумпція невинуватості, право бути обізнаним про висунуте обвинувачення, право на відмову від давання показань, право мати захисника, право на присутність батьків або опікуна (правило 7).

Зокрема, протягом усього судового розгляду неповнолітній має право бути представленим його адвокатом або право на звернення за безоплатною правовою допомогою, якщо надання такої допомоги передбачено законодавством в цій країні (правило 15.1), як і право бути представленим батьками, опікуном (правило 15.2).

Згідно ст. 3 Закону України Про охорону дитинства, всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної правничої допомоги, необхідної для забезпечення захисту їхніх прав, на підставах та в порядку, встановлених Законом України Про безоплатну правничу допомогу.

За змістом ст. 270 КУпАП, складання протоколів про адміністративне правопорушення щодо неповнолітнього, відібрання у нього пояснень, повинно відбуватися виключно в присутності законних представників (батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників), бо через свій вік дитина не може повною мірою самостійно здійснювати свої права, що кореспондується і з приписами 2 ст. 33 Закону України Про Національну поліцію, якими регламентовано, що проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Однак, особа, що складала протоколи про адміністративне правопорушення, не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушень, вчинення яких йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов"язана була такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та/або його батьків - законних представників, як того вимагають положення як національного, так і міжнародного законодавства, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення, бодай щонайменше роз`яснити йому права, що передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 270 КУпАП мати законного представника.

Отже, оскільки працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , будучи обізнаним, що останній є неповнолітнім, відбирав у нього пояснення без участі законного представника або захисника, слід визнати порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього ОСОБА_1 при складанні протоколів, а тому такий доказ як протокол про адміністративне правопорушення у змісті ст. 251 КУпАП, - є недопустимим доказом, що виключає відповідальність особи, стосовно якої він складений ОСОБА_1 не дивлячись на те, що він визнав свою провину на місці складання адміністративних матеріалів, куди ні захисник, ні законний представник - не викликалися.

Як указують приписи ст. 62 Конституції України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об?єктивність яких не викликала б жодних сумнівів.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі Тейксейра де Кастор проти Португалії від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішеннях від 30.05.2013 у справі № 36673/04 Малофєєва проти росії та від 20.09.2016 у справі № 926/08 Карелін проти росії Європейський суд з прав людини зауважив, що …формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод....

Відтак, з огляду на те, що працівниками поліції при складанні протоколів не було дотримано процедури, визначеної ст. ст. 254-256 КУпАП, складання протоколів про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3, ч.1, 2 ст. 126 КУпАП, стосовно неповнолітнього ОСОБА_1 без забезпечення, щонайменше, участі законного представника неповнолітнього, слід дійти висновку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності складу адміністративних правопорушень.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. ст. 280, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3, ч.1, ч 2 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня її винесення до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд.

Суддя: Я. В. Кулініч