ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3417/25 Головуючий суддя І інстанції Дяченко О. М.
Провадження № 33/818/954/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Шевченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шевченко Д.С. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч, 00) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 36 КУпАП ОСОБА_1 , визначено остаточний розмір стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч, 00) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Постановою встановлено, що 05.04.2025 о 05:50 в м. Харків по вул. Мироносицька, 94, водій ОСОБА_1 керував т.з. Кіа з д.н.з НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме на зупинку громадського транспорту. Внаслідок чого тз отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Тобто, ОСОБА_1 , порушив п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 05.04.2025 (серія ЕПР1 № 291213), 05.04.2025 о 05:50 в м. Харків по вул. Мироносицька, 94, водій ОСОБА_1 керував т.з. Кіа з д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARHK-0045 тест-2944, результат огляду 1,60 проміле з результатом водій ОСОБА_1 згоден.

Таким чином, ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Не погодившись із судовим рішенням захисником ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції в якій вона просила оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги адвокат посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а навпаки, на думку сторони захисту, містять відомості щодо керування транспортним засобом іншою особою, а саме ОСОБА_3 , який судом першої інстанції не допитувався. Крім того, захисник вважає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, то матеріали про адміністративні правопорушення щодо нього, зокрема за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, мали складати спеціальні суб`єкти органи ВСП. Також апелянт вважає, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду водія військовослужбовця на стан сп`яніння, провівши його в загальному порядку.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Шевченко Д.С. підтримала подану апеляційну скаргу, а також повідомила суд про узгодженість правової позиції у цій справі з ОСОБА_1 та вважала за можливе проводити апеляційний розгляд у цій справі за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилалася на аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, доводи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог чинного законодавства.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

Натомість вина ОСОБА_1 підтверджується наявними у справі відомостями, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, а саме: відомостями протоколів про адміністративне правопорушення ЕПР1№291220 від 05.04.2025 року та ЕПР1№291213 від 05.04.2025 року, які свідчать про місце, дату та час дорожньо-транспортної пригоди. З відомостей цих протоколів вбачається, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння здійснив наїзд на перешкоду у вигляді зупинки громадського транспорту. Результат огляду на стан сп`яніння, проведеного на місці ДТП за допомогою технічних засобів, склав 1,6 проміле. З результатом водій погодився.

З відомостей схеми місця ДТП вбачається кінцеве розташування автомобіля ОСОБА_1 , а також місце зіткнення із перешкодою та її місце розташування на автомобільній дорозі (а.с. 2).

Відповідно до рапорту ОСОБА_4 05.03.2025 під час патрулювання було виявлено ДТП за адресою м. Харків, віл Мироносицька 94 за участю автомобіля Кіа з д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який не впорався із керуванням та здійснив зіткнення з зупинкою громадського транспорту. Водій мав ознаки алкогольного сп`яніння та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння. Результат проведеного огляду склав 1,6 проміле з яким ОСОБА_1 погодився. (а.с. 38).

Відомостями письмових пояснень ОСОБА_1 встановлено, що 05.04.2025 він керував автомобілем Кіа з д.н.з НОМЕР_1 по вул. Мироносицькій, де біля будинку 94 його підрізав автомобіль Ауді та зник з місця події.

З відомостей пояснень ОСОБА_5 вбачається що 05.04.2025 він знаходився в салоні автомобіля Кіа з д.н.з НОМЕР_1 в якості пасажира. Автомобілем керував ОСОБА_1 . Як сталось ДТП не пам`ятає оскільки за дорогою не слідкував.

Відповідно до відомостей довідки УПП в Харківській області ДПП Іщенко Г. ОСОБА_1 09.09.2023 року отримав посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с. 33), а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія та інших правил дорожнього руху, які пов`язані з безпекою руху транспортних засобів є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями відеозапису встановлено, що до місця ДТП під`їхав екіпаж поліції, який встановив особу водія шляхом проведення усного опитування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 де перший зазначив, що саме він ОСОБА_1 керував транспортним засобом. При цьому водій зазначив що його підрізав автомобіль Ауді. Під час проведення процесуальних дій з отримання первинних матеріалів щодо обставин ДТП поліцейський встановив ознаки сп`яніння у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів. Результат огляду склав 1,6 проміле, з яким водій погодився. Під час складання матеріалів про адміністративні правопорушення на місце пригоди прибув безпосередній начальник ОСОБА_1 , який засвідчив, саме ОСОБА_1 був черговим водієм згідно дорожнього листа. Про те, в якому статусі перебував ОСОБА_7 у автомобілі, який належить Збройним Силам України ця особа не повідомила. ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З протоколом ОСОБА_1 не погодився.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протоколи про адміністративні правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколах та схемі ДТП відповідають дійсності, а тому можуть слугувати доказами у справі.

Отже, ці відомості, які є наявними у матеріалах цієї справи у своїй сукупності дають підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що ОСОБА_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду у вигляді зупинки громадського транспорту, чим порушив вимоги п. 2.3.б Правил дорожнього руху, а також не врахував безпечної швидкості руху, особливості вантажу та стан транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху. Разом з тим, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом є необґрунтованими та спростовуються відомостями матеріалів справи.

Згідно відомостей пояснення ОСОБА_5 (а.с. 3) транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 оскільки, ОСОБА_5 перебував в цьому автомобілі у якості пасажира і не стежив за дорожньою обстановкою.

З відомостей пояснень ОСОБА_1 вбачається, що саме він керував автомобілем Кіа з д.н.з НОМЕР_1 та був підрізаний автомобілем Ауді.

Належить врахувати, що відомості цих пояснень є первинними відомостями, а тому мають першочергове значення у цій справі.

Разом з цим, відомості пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_5 узгоджуються з відомостями відеозапису, долученого до матеріалів справи. Відеозаписом встановлено, що поліцейські об`єктивно встановили статус водія шляхом усного опитування. Зокрема на питання поліцейського хто є водієм саме ОСОБА_1 зазначив, що «це він». Разом з тим, згодом, під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення, на місце події прибув безпосередній начальник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який повідомив працівників поліції про те, що згідно дорожнього листа саме ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу.

Крім того, належить врахувати, що транспортний засіб Кіа з д.н.з НОМЕР_1 , згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення належить в/ч НОМЕР_3 , а також те, що на поставлене судом питання апелянтові під час апеляційного розгляду щодо можливості перебування ОСОБА_5 , який не був на той час військовослужбовцем, за кермом військового транспортного засобу, захисник ухилилась від надання конкретної відповіді.

Таким чином, матеріали справи містять об`єктивні відомості, які надають підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Кіа з д.н.з НОМЕР_1 та скоїв ДТП за вказаних у протоколі ЕПР1№291220 обставинах. У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими.

Виходячи з особливостей цієї конкретної справи та доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не був допитаний судом першої інстанції належить зазначити наступне.

На переконання будь-якого стороннього спостерігача, вищезазначені відомості, які містяться у доказах, які долучені до матеріалів справи, свідчать про об`єктивність працівників поліції щодо встановлення особи водія транспортного засобу Кіа з д.н.з НОМЕР_1 , який здійснив дорожньо-транспортну пригоду. Описані вище відомості відеозапису у їх взаємозв`язку з іншими відомостями у справі дають можливість достеменно переконатися в тому, що саме ОСОБА_1 був водієм цього транспортного засобу, а тому об`єктивної потреби у виклику ОСОБА_5 з огляду на процесуальну необхідність немає.

Разом з тим, належить врахувати, що за відомостями захисника, яка в судовому засіданні не наполягала на виклику свідка, фактично відмовившись від його допиту, враховуючи відомості відеозапису та інших доказів у цій справі, зазначила, що ОСОБА_5 на час апеляційного розгляду проходить військову службу, у зв`язку з чим апеляційний суд не має процесуальної можливості та необхідності виклику цього свідка для його допиту під час апеляційного перегляду цієї конкретної справи.

Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції належить зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.

Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Крім того належить зауважити, що спеціально створений суб`єкту владних повноважень військова поліція на цей час до виконання своїх посадових обов`язків не приступила.

З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_1 , будучи зупиненим на автомобілі швидкої допомоги з розпізнавальним номерним знаком приналежності до військових транспортних засобів, та повідомив про те, що він є військовослужбовцем, а також повідомив працівників поліції щодо напрямку свого руху, який не пов`язаний із безпосередньою близькістю до зони проведення активних бойових дій.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 266, 266-1 КУпАП та Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Закону України «Про дорожній рух» у їх невід`ємному зв`язку, а також те, що матеріали справи містять відомостей про те, що ОСОБА_1 в час вчинення правопорушення виконував свої безпосередні посадові обов`язки, суд приходить до висновку про належне та правильне дотримання працівниками поліції вимог чинного КУпАП та вважає їх дії щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 законними. Натомість, суд апеляційної інстанції вважає твердження апелянта про те, що огляд військовослужбовців, які керують транспортними засобами має проводитись виключно співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП суб`єктивними та безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 особою, яка, на думку апелянта, не має право складати протокол відносно водія-військовослужбовця суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 124 та ст. 130 цього Кодексу.

Вимогами п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП встановлено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені особи органів Національної поліції, зокрема щодо правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 130 КУпАП.

Ця правова норма в цій конкретній справі є конкуруючою до вимог правової норми, передбаченою п. 11 ч. 2 ст. 255 КУпАП, яка є спеціальною та якою встановлено, що у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів. Крім того посадові особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, - частина п`ята статті 122, стаття 122-2, частина третя статті 123, стаття 124, а також про всі порушення правил дорожнього руху, вчинені особами (крім військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів), які керують транспортними засобами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. Тобто, Законом встановлено, що водії військових транспортних засобів в частині забезпечення безпеки дорожнього руху мають підпорядковуватись як органам Нацональної поліції, так і органам ВСП ЗС України.

Суд вважає, що під безпекою дорожнього руху слід розуміти комплекс та систему правил, заходів і засобів, що забезпечують умови безпечного дорожнього руху, які спрямовані на захист і збереження життя і здоров`я активним та пасивним учасникам дорожнього руху, а також захист і збереження довкілля та майна. При цьому, безпека дорожнього руху забезпечується органами державної влади відповідно до їх компетенції, зокрема органами Національної поліції України та посадовими особами ВСП ЗС України.

Таким чином, аналізом зазначених правових норм, у їх нерозривному взаємозв`язку, встановлено, що приписи п.1 ч.1 ст. 255 КУпАП та п. 11 ч. 2 ст. 255 КУпАП у своєму правовому застосуванні можуть мати як пряме, так і альтернативне правове застосування в залежності від обставин події яка склалась, але у випадку сукупності вчинених правопорушень перевага надається правопорушенню за більш суворою санкцією.

Зокрема, в цьому конкретному випадку ОСОБА_1 рухався на автомобілі Кіа з д.н.з НОМЕР_1 , який за своєю функціональною приналежністю є автомобілем швидкої допомоги, який хоча і стоїть на балансі військової частини, однак фактично виконує функції, які за своїми зовнішніми ознаками є об`єктивно цивільними. Належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що саме посадові особи ВСП ЗС України контролювали рух цього автомобіля шляхом випуску з прохідних частин військових об`єктів чи закладів, а також супроводження транспортного засобами під керування ОСОБА_1 автомобільними дорогами загального користування або будь-яким іншим способом забезпечували контроль за вчиненням дій саме водія-військовослужбовця ОСОБА_1 , спрямованих на запобігання ним порушень, які впливають на безпеку дорожнього руху з огляду на наявність інших водіїв, які не є військовослужбовцями та керують цивільними транспортними засобами на дорогах загального користування.

Натомість відомості матеріалів справи свідчать про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем швидкої допомоги дорогами загального користування без всякого супроводу відповідними посадовими особами та здійснив зіткнення із перешкодою, а саме зупинкою громадського транспорту у м. Харкові, тобто далеко від зони проведення активних бойових дій поза межами зосередження співробітників ВСП ЗС України, а також без їх прямого контролю.

Крім того, під час виконання працівниками поліції своїх обов`язків, пов`язаних з забезпеченням дорожнього руху, у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та за результатами проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. З результатом проведеного огляду водій погодився, про що свідчать його підпис у акті огляду водія на стан сп`яніння.

Суд повторює, що відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП, зокрема, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Санкція статті 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року; а санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП - накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, адміністративне стягнення, передбачене приписами ст. 130 є більш тяжким порівняно із стягненням, передбаченим ст. 124 КУпАП.

Таким чином, враховуючи що місце подій, зазначених у протоколах ЕПР1№291220 та ЕПР1№291213 від 05.04.2025, та обставини зазначених в них правопорушень, мають тісний взаємозв`язок та стосуються однієї і тієї ж особи, а також законність процесуальної можливості складення працівниками Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно водія-військовослужбовця суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність процесуальної можливості і щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП працівниками Національної поліції України, у зв`язку із сукупністю вчинених ОСОБА_1 правопорушень, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі як окремо, так і в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним вимог п. 2.3.б та п. 12.1 Правил дорожнього руху, а також складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст.124 КУпАП, та самої події правопорушення, а тому підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ст.247 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.3(б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі

Відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколів та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.3.б та п. 12.1 Правил дорожнього руху, а також порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнення їх до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Шевченко Д.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков