КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 757/384/25-п
провадження № 33/824/1774/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Миколи Васильовича на постанову Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року в складі судді Білоцерківця О. А., у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

10.02.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Тимощук М. В. подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» апеляційну скаргу на постанову Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року.

Того ж дня адвокат Тимощук М. В. подав апеляційну скаргу безпосередньо до суду першої інстанції, в якій просить постанову Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи тотожний зміст поданих апеляційних скарг, апеляційний суд вважає їх однією апеляційною скаргою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що розглянувши матеріали справи, отримавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, те, що особа керувала транспортним засобом та перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, факт керування транспортним засобом саме громадянкою ОСОБА_1 в суді першої інстанції було підтверджено лише протоколом про адміністративне правопорушення.

Відеозапис з нагрудних камер працівників поліції судом не переглядався.

ОСОБА_1 із змістом вказаного протоколу категорично не погоджується та винною себе не вважає, оскільки працівниками поліції було складено протокол на особу, яка не виконувала функції водія, при цьому останніми було перевищено свої службові повноваження та грубо порушено право на останньої на захист, а саме їй не було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наслідки такого освідування, що і стало причиною незаконного притягнення її до відповідальності.

Наявність лише протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено що остання керувала транспортним засобом, не може бути прийнято судом як належний доказ, оскільки сам протокол за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень і не може бути підтвердженням порушення особою ПДР України.

ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що вона вживала спиртні напої та перебувала поряд з автомобілем в момент коли під`їхали працівники поліції, остання добровільно погодилась пройти освідування на стан сп`яніння, який був підтверджений за допомогою технічного приладу «DRAGER ALKOTEST» 7510, результат позитивний 1,32 ‰.

Однак, неналежне виконання працівниками поліції своїх обов`язків, а саме приховування тих обставин, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом та відповідно не виконувала функції водія, призвело до незаконного притягнення останньої до адміністративної відповідальності, оскільки в такому випадку, вона не повинна була проходити освідування на стан сп`яніння.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , остання 02.12.2024 року перебувала в салоні автомобіля «Skoda Oktavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований на острівці безпеки неподалік в`їзду на міст Патона в м. Києві, автомобіль перебував в нерухомому, статичному стані. В цей час, позаду її автомобіля зупинився автомобіль працівників поліції, які розвернулись та зупинились поряд з її автомобілем. З автомобіля вийшов працівник поліції та підійшов до неї та запитав що вона тут робить, на що ОСОБА_1 пояснила ситуацію, та повідомила, що вона намагається найти особу «драйвера», оскільки вона вживала спиртні напої. Працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 порушує комендантську годину встановлену в м. Києві, за що передбачено значний штраф в розмірі 40 000 грн. Після чого, працівник поліції запропонував їй домовитись із ними, тобто почав вимагати неправомірну вигоду. В подальшому працівники поліції вирішили оформити відносно неї протокол за ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 погодилася на умови працівників поліції, однак категорично заперечувала факт керування нею транспортним засобом та матеріали справи таких доказів не містять.

Окрім цього, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, матеріали справи також не містять, оскільки в п. 14 «пояснення особи яка притягається до відповідальності» нічого не зазначено, а отже відсутній факт визнання ОСОБА_1 тих обставин, на які вказують працівники поліції в протоколі.

Єдиним доказом, яким може бути підтверджено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем, має бути «відеозапис з б/к працівників поліції № 472768, 472098». Однак, на долученому відеозаписі зафіксоване лише спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 , при цьому остання жодного разу не сказала, що вона керувала транспортним засобом.

Запис на СД диску починається з відтворення в момент коли автомобіль перебуває в статичному положенні, поряд з ним перебуває ОСОБА_1 , яка не була за кермом, а отже, факт зупинки транспортного засобу працівником поліції, а також факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 - не зафіксований відеозаписом. Як наслідок таких порушень під час складання працівниками поліції протоколу - відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керувала автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

З метою підтвердження чи спростування показів ОСОБА_1 до УПП в м. Києві було направлено адвокатський запит з метою ознайомлення з відеозаписом нагрудних камер працівників поліції за № 472768 та № 472098 в проміжок часу за 02.12.2024 з «00:20 до 00:34», тобто, саме в цей час мав би бути зафіксований факт зупинки та факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Листом № Т552/41/11/2/01-2025 від 30.01.2025 року у відповідь на адвокатський запит було повідомлено, що «відеозапис у вищевказаний період часу працівниками патрульної поліції у м. Києві, не проводився, а отже надати відповідні відеофайли у них немає можливості».

Отже, відсутні належні та допустимі докази, якими підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а долучений відеозапис до матеріалів справи з відеокамер був проведений з порушенням вимог Наказу Міністерства внутрішніх справ № 1026 від 18 грудня 2018 року.

Також, після перегляду відеозапису було встановлено, що працівниками поліції не було вжито жодних дій, щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правничої допомоги, оскільки їй не були роз`ясненні права, передбачені ст. 63 Конституції України та вимоги ст. 268 КУпАП, наслідки освідування на стан сп`яніння.

Що стосується свідків правопорушення, то жодного свідка, який би міг підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріли справи також не містять.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Тимощук М. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 68 Конституції України Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення і відомості, які відображені в ньому є лише одним із доказів, на підставі яких суд, в ході розгляду справи, встановлює наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. При цьому, джерела доказів, перелік яких вказаний в ст. 251 КУпАП, дає можливість суду оцінити кожен з доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 186665, 02.12.2024 о 00:40 у м. Києві, міст ім. Патона, водій ОСОБА_1 керувала ТЗ Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія за допомогою технічного приладу Drager Alcotest-7510, ARME 0296, тест 1303, результат 1,32 ‰, чим порушила п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено:

- роздруківку результатів тестування від 02.12.2024 02:43:19, яка містить підпис ОСОБА_1 , при застосуванні приладу Драгер Alcotest 7510 у останньої виявлено показник вмісту алкоголю 1,32‰.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних засобів, результат огляду - 1,32 ‰. З результатами огляду ОСОБА_1 погодилась, про що свідчить її підпис (а.с.5).

Відеофіксація здійснювалася на БК 472768, 472098.

З відеозапису, який міститься на DVD-диску, вбачається, що ОСОБА_1 02.12.2024 о 00:34 виходить з автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , неподалік в`їзду на міст Патона в м. Києві. Під час встановлення її особи працівниками поліції було виявлено, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння, про що остання не заперечувала та погодилась пройти огляд на стан сп`яніння. Під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечувала факт того, що вона керувала транспортним засобом, а також не пояснювала ту версію подій, про яку зазначає в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції за результатами досліджень матеріалів справи, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі доказами.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була водієм транспортного засобу в момент його зупинки працівниками поліції спростовується переглянутим відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на початку спілкування з поліцейськими як не оспорювала факт керування нею транспортним засобом, так і ту обставину, що вона «вживала шампанське».

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Отже, право особи на користування юридичної допомогою адвоката передбачено при розгляді справи.

При цьому, ні дана норма, ні положення ст. 266 КУпП не передбачають обов`язку працівника поліції роз`яснювати особі при здійсненні огляду на стан сп`яніння про її право на отримання юридичної допомоги адвоката при проведенні огляду, а також забезпечувати участь адвоката при його проведенні.

Матеріалами справи та відеозаписами підтверджено, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу та висунутим звинуваченням, повідомив про можливість надати письмові пояснення щодо обставин справи, проте остання таким правом не скористалась.

Доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції вимагали від неї неправомірну вигоду, а дізнавшись, що остання має лише 10 000 грн, вирішили оформити відносно неї протокол за ст. 130 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані.

Вказані обставини не зафіксовані на відеозаписі. Доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 вчинялись дії, спрямовані на оскарження вказаних неправомірних дій працівників поліції матеріали справи також не містять.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у постанові, не спростовують.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, в апеляційній скарзі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Миколи Васильовича залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк