Справа № 348/2118/24
Провадження № 33/4808/128/25
Категорія ст.124, ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Дяківа Д.І.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Дяківа Д.І. на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок,-

в с т а н о в и в :

Так, судом встановлено, що 20.08.2024 о 18:35 год. в с. Тисменичани по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Renault Laguna", державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, порушення мови, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці вчинення події за допомогою приладу "Алкогольного 507" та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР - відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів.

20.08.2024 о 16:45 год. в с. Тисменичани по вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Renault Laguna", державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки "Renault kangoo", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився на пішохідному переході, чим порушив п. 12.1 ПДР - водій транспортного засобу не врахував безпечної швидкості руху, особливості вантажу, стан транспортного засобу. П. 13.1 - водій, незалежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозяться і стану транспортного засобу, повинен дотримуватися безпечної дистанції. П. 2.1.б - керування транспортним засобом без реєстраційних документів на транспортний засіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Дяків Д.І. просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Зокрема, вказує, що відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейських ОСОБА_1 заперечував, що був водієм транспортного засобу та свідок ОСОБА_3 (який був допитаний в судовому засіданні) вказував, що насправді це він керував транспортним засобом. В постанові суд необґрунтовано та безпідставно посилається на свідчення свідків-потерпілих ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ), яких в судовому засіданні не допитував, чим порушив принцип безпосереднього дослідження доказів та допиту свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КупАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій статті 38 КУпАП. Апелянт звертає увагу, що протокол у справі про адміністративне правопорушення був складений ще 20 серпня 2024 року, тобто суд, виносячи постанову 19 грудня 2024 року про притягнення до відповідальності за ст. 124 КУпАП не звернув увагу, що пройшли строки для можливості притягнути особу до відповідальності за даною статтею.

Вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена жодними належними та допустимим доказами у справі, а натомість в матеріалах справи наявні свідчення свідка, який вказує, що він був водієм, що він і підтвердив в суді.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Дяків Д.і. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Дяків Д.І. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПЗ1 №115133 від 20.08.2024 року, ОСОБА_1 20.08.2024 року о 16 год. 45 хв., керував транспортним засобом марки "Renault Laguna ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с.Тисменичани, вул.М.Грушевського керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з рота, порушення мови, поведінка, яка не відповідає обстановці, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та на місці зупинки т/з відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №115125 від 20.08.2024 року, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Renault Laguna", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Тисменичани, вул.М. Грушевського не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції і в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем марки "Renault kangoo" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився на пішохідному переході. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1, п. 13.1, 2.1.б ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Протоколи складені уповноваженою особою інспектором СРПП ВП №1(м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Костюком Д.Р., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписані ним та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 ознайомлений з їх змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Надвірнянському районному суді, про що свідчить відеозапис із нагрудної камери працівників поліції.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено що останній надасть їх на окремому аркуші, однак його письмові пояснення написані не розбірливим почерком.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Дяківа Д.І. вбачається, що вони повністю заперечують винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні правопорушень та стверджують, що транспортни асобом керував свідок ОСОБА_5 , який допитувався судом першої інстанції.

Зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він їхав в магазин разом з Плитусом. Сталася ДТП, він вийшов з авто і почав домовлятися з потерпілими про відшкодування та поїхав з місця події додому за грошима. Однак, коли приблизно через півгодини він повернувся на місце ДТП, то працівники поліції вже складали на ОСОБА_1 протоколи про вчинення адміністративних правопорушень.

Суд першої інстанції зазначив, що критично ставиться до показань свідка ОСОБА_5 , оскільки вони мають значні розбіжності в часі та послідовності подій із показаннями, які були надані ОСОБА_1 , що свідчить про їх невідповідність фактичним обставинам.

Разом з тим, суд першої інстанції взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах провадження та відповідно яким саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, яку висловлено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (провадження № 13-47зво22, судова справа № 208/712/19) положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.

Апеляційний суд дійсно неодноразово вказував на необхідність, у відповідності до принципу безпосередності дослідження доказів, приймати певні заходи для забезпечення можливості перевірки письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні.

Разом з тим, суду не надані дані, які свідчать про те, що вищевказані свідки могли надати суду показання на користь сторони захисту та мають бути допитані саме як свідки, пояснення яких спростують правильність висновків суду та свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, вищевказані письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом з місця події, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколів про адміністративні правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчинених адміністративних правопорушень.

Зокрема, вищевказаним відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції зупиняють транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та встановлюють особу водія транспортного засобу. Працівник поліції просить показати посвідчення водія ОСОБА_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, повідомляє останнього, що його зупинено у зв`язку із наявними ознаками алкогольного сп`яніння як водія транспортного засобу. Працівник поліції повідомив водія транспортного засобу про наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, а також порушення координації рухів і запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Алкофор 507 або проїхати до медичного закладу для проведення медичного огляду. При цьому, працівник поліції роз`яснив, що водій може відмовитись від огляду, що прирівнюється до перебування у стані алкогольного сп`яніння. Відеозаписом зафіксовано, що водій ОСОБА_1 тривалий час уникав прямої відповіді та після чергового уточнення працівника поліції, повідомив, що відмовляється від огляду на місці зупинки. На місці ДТП потерпілий ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_4 вказують на ОСОБА_1 як на особу, яка керувала транспортним засобом марки "Renault Laguna", який в`їхав в задню частину їх транспортного засобу, коли вони зупинилися на світлофорі, пояснили працівникам поліції, що в автомобілі ОСОБА_1 був один та спочатку почав з ними домовлятися за відшкодування, а потім почав заперечувати, що він був за кермом, і через деякий час на мотоциклі приїхав інший хлопець, на якого ОСОБА_1 почав указувати як на водія транспортного засобу. ОСОБА_1 працівникам поліції заперечував, що був за кермом автомобіля. При цьому, водій ОСОБА_1 не погодився пройти огляд у медичному закладі. Працівниками поліції роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_1 . Працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із порушенням вимог п. 2.5 ПДР. Працівник поліції повторно повідомляє водію про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обставинам. На відеозаписі зафіксовано, що працівниками поліції відносно ОСОБА_1 складають протокол про адміністративне правопорушення. Працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 із актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, від підпису останній відмовився; із зобов`язанням доданим до протоколу; із постановою про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП, від отримання копії відмовився; із змістом протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був ознайомлений та йому було повідомлено, що розгляд справи буде відбуватися у Надвірнянському районному суді, про що водій ОСОБА_1 повідомлений та розписався.

Так, зафіксовані відеозаписами бодікамер поліцейських обставини, безумовно стосуються вчинених ОСОБА_1 правопорушень, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вищевказані відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зі змісту поведінки ОСОБА_1 на місці події вбачається, що останній дійсно вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено інший транспортний засіб та залишив місце ДТП та намагався уникнути відповідальності за вчинене.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає.

Апеляційний суд, дослідивши долучену схему місця ДТП, враховуючи, що 20.08.2024 ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із іншим транспортним засобом, погоджується з висновками суду першої інстанції і звертає увагу на те, що схема складена уповноваженою на те особою інспектором СРПП ВП №1(м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Костюком Д.Р. з відображенням усіх об`єктів (події) саме так, як їх вбачала посадова особа на час складання схеми місця ДТП. Дані схеми ДТП від 20.08.2024 року є достатньо інформативними та повністю узгоджуються з фактичними обставинами адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 в тому числі і з даними, зафіксованими як в протоколах про адміністративні правопорушення, оглянутих судом відеозаписах події, письмових поясненнях потерпілого та свідків, а також рапортів працівників поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Даними матеріалів провадження (протоколу серії ЕПР1 №115133, відеозапису, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмових пояснень свідків, рапортів працівників поліції) встановлено, що ОСОБА_1 20.08.2024 на місці зупинки транспортного засобу з підстав наявності у нього, як водія транспортного засобу, ознак алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що доводи захисника адвоката Когутяка О.Р. щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення і відсутності складу та події правопорушень, є безпідставними та спростовуються сукупністю повторно досліджених судом доказів.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що суддя відповідно до приписів 245, 280 КУпАП повно та всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного, вчинив ДТП, чим порушив вимоги ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене сит.124 КУпАП 20.08.2024 року і на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції закінчився строк накладення адміністративного стягнення, який встановлено ст.38 КУпАП.

Вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для закриття провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника адвоката Дяківа Д.І. задовольнити частково, постанову суду змінити в частині накладення стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрити провадження в цій частині на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В решті постанову суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушень, які передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та призначення йому стягнення за вчинення правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Дяківа Д.І. задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 змінити в частині накладення стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Закрити провадження щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін та вважати, що постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв