Справа № 127/1458/25
Провадження № 33/801/544/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Войтка Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2025 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 13.01.2025 року о 22 год. 33 хв. в м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 125, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SKODA SUPERB, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим водій порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Дана подія безперервно фіксувалась на нагрудний портативний відеореєстратор 472285, 472244. Дії ОСОБА_1 поліцейським БУПП у Вінницькій області ДПП кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнятою із значним порушенням процесуальних норм, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що саме він, ОСОБА_1 , тієї ночі керував автомобілем, оскільки відеозапис починається з моменту, коли він сидів в автомобілі, який стояв і двигун був заглушений, а його пояснення щодо керування автомобілем ОСОБА_2 узгоджуються з відео доказом, наданим поліцією. Отже ОСОБА_1 факт керування автомобілем заперечує, вину у вчиненому правопорушенні він не визнавав взагалі. Під час всієї розмови з працівниками поліції він жодного разу не вказав, що керував автомобілем, а навпаки постійно їм повідомляв, що за кермом він не був.

Зауважує, що того вечора, 13 січня 2025 року, він вживав алкогольні напої, в зв`язку з чим не хотів сідати за кермо автомобіля та попросив свого друга ОСОБА_2 , який алкогольних напоїв не вживав, завезти його додому, на що останній погодився. Так, о 22:33 год. у м. Вінниці вони їхали по вулиці Князів Коріатовичів, в районі будинку 125, водій ОСОБА_2 не впорався з керуванням транспортним засобом, оскільки була ожеледиця, внаслідок чого здійснив наїзд на гараж. Чорнокозинський Роман злякався, сказав ОСОБА_1 , щоб він сам розбирався з ДТП та швидко залишив місце пригоди, залишивши останньому ключі від автомобіля. Зазначає, що знаходився біля автомобіля, який стояв заглушений, далі він сів на сидіння водія автомобіля, який вже стояв, щоб перевірити, чи автомобіль заводиться, що зафіксовано на відеофайлі 472285 о 22:47:17-30, однак автомобілем він не керував.

При цьому факт керування автомобілем в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_2 , однак суд першої інстанції помилково не взяв до уваги його показання, вказавши, що такі показання свідка суперечать матеріалам справи, свідченням інших свідків та спростовуються висновками судів у постановах першої та апеляційної інстанцій про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у справі №127/1620/25, також місцевий суд, аналізуючи показання свідка ОСОБА_2 , прийняв до уваги ті обставини, що свідок та ОСОБА_1 перебувають у приязних (дружніх) стосунках, що також викликає сумніви у правдивості таких свідчень.

На переконання апелянта, дані обставини, встановлені судом першої інстанції не відповідають дійсності та спотворені у оскаржуваній постанові. Також звертає увагу, що при розгляді справи №127/1620/25 за ст. 124 КУпАП про притягнення його до відповідальності, він взагалі не був присутній в судовому засіданні в суді першої інстанції та був позбавлений права надати відповідні пояснення та права на захист, про що його адвокат вказував в апеляційній скарзі.

Отже апелянт вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові неправомірно посилається як на доказ вчинення ним адміністративного правопорушення на постанови судів першої та апеляційної інстанцій про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у справі №127/1620/25, оскільки в суді першої інстанції дана справа незаконно розглянута без нього, а в суді апеляційної інстанції відмовлено в допиті свідка ОСОБА_2 , який того вечора керував автомобілем, про що і міг би повідомити апеляційний суд.

Крім того звертає увагу, що в оскаржуваній постанові суд посилається як на доказ вчинення ним адміністративного правопорушення на свідчення свідка ОСОБА_3 , а саме вказує, що свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала свідчення тотожні письмовим поясненням від 13.01.2025, що містяться у матеріалах справи та підтвердила, що всі обставини викладені у них дійсно відбувалися саме так як вони викладені нею у письмових поясненнях.

Однак в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що людей було в автомобілі на момент ДТП та після ДТП вона не бачила, а коли через 3 хвилини вона підійшла до автомобіля, то біля автомобіля стояв чоловік, на місці водія нікого не було, як чоловік ( ОСОБА_1 ) виходив з авто, вона не бачила. Наголошує, що фактично свідок ОСОБА_3 підтвердила його показання та показання свідка ОСОБА_2 , оскільки після ДТП він одразу покинув місце ДТП та 3 хвилин було достатньо, щоб вона його не побачила взагалі.

Також зауважує, що поліцейські прибули на місце ДТП через деякий час, самого ДТП та хто керував автомобілем вони не бачили і не могли бачити.

Крім того вказує, що суд першої інстанції допитував поліцейських у його відсутність та відсутність його адвоката, що позбавило апелянта права на захист, зокрема його права та захисника ставити поліцейським питання щодо того, які докази належні та допустимі в них були на момент складання протоколу, що саме він керував транспортним засобом.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23)).

Згідно з частиною шостою статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Поважні причини мають бути доведені належними доказами.

З урахуванням скорочених строків розгляду справи про адміністративне правопорушення та не доведеністю належними доказами причини неявки в судове засідання, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність особи, яка не з`явилася.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями статті 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 13.01.2025 року о 22 год. 33 хв. в м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 125, водій керував транспортним засобом SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Дана подія безперервно фіксувалась на нагрудний портативний відеореєстратор 472285, 472244. Чим водій порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. Дії ОСОБА_1 поліцейським БУПП у Вінницькій області ДПП кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується свідченнями свідків ОСОБА_4 , поясненнями поліцейських взводу №1 роти №3 БУПП ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220385 від 14.01.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу від 13.01.2025 року; рапортом інспектора взводу №1 роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП від 14.01.2025 року; письмовими поясненнями гр. ОСОБА_4 від 13.01.2025 року, матеріалами відеофіксації події на портативні відеореєстратори працівників поліції №472285, №472244, долученими до матеріалів справи.

Відповідно до рапорту поліцейського взводу №1 роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП А. Солоднюка від 14.01.2025 року, ним спільно зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 13.01.2025 року о 22 год. 30 хв. на службовий планшет було отримано виклик «ДТП без травмованих» за адресою м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 125. Прибувши на місце події, було виявлено автомобіль «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 з механічними пошкодженнями, які отримав внаслідок наїзду на перешкоду, а саме металевий гараж. На місці події перебував водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час спілкування з яким було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, хитка хода. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на що водій автомобіля відмовився. В подальшому громадянин ОСОБА_1 поводив себе зухвало, виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, ходив по проїзній частині, в подальшому взяв до рук знак «Оформлення ДТП», що був встановлений працівниками поліції на місці ДТП, та намагався жбурнути на узбіччя, на законні вимоги припинити правопорушення не реагував. Було прийнято рішення здійснити адміністративне затримання ОСОБА_1 з метою припинення адміністративного правопорушення та складання відповідних адміністративних матеріалів. В подальшому ОСОБА_1 було затримано та доставлено до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. На ОСОБА_1 було складено протокол затримання АА013318, протокол за ст. 173 КУпАП серії АПР1 №221363, за ст. 185 КУпАП серії АПР18 №221364, протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП ЕПР1 №220385, протокол за ст. 124 КУпАП серії ЕПР1 220396.

З комп`ютерної програми документообігу загальних судів «Д-3» Вінницького міського суду Вінницької області, а також з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2025 у справі №127/1620/25 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 850,00 грн. Вказана постанова суду набрала законної сили 03.03.2025, оскільки була залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2025. При цьому, вказаними постановами суду встановлені такі преюдиційні обставини щодо події ДТП, яка відбулась 13.01.2025 року о 22 год. 33 хв. за адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 125.

Так, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що матеріали справи містять переконливі та беззаперечні докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220396 від 14.01.2025 року згідно з яким водій ОСОБА_1 , 13.01.2025 року о 22:33 год. по вул. Князів Коріатовичів, 125, керуючи транспортним засобом Шкода, д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив наїзд на гараж. Внаслідок ДТП транспортний засіб та гараж отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками;

- схема ДТП, що повністю відповідає обставинам викладеним у протоколі;

- письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , згідно яких вона бачила як авто зіткнулося з бордюром, попрямувавши до авто, щоб переконатися чи немає постраждалих вона побачила чоловіка, що стояв біля авто.

Місцевим судом взято уваги, що апеляційна інстанція відхилила посилання в апеляційній скарзі на те, що поясненнями свідка ОСОБА_4 підтверджуються той факт, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, у зв`язку з наступним.

Як свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220396 від 14.01.2025 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Від будь-яких пояснень та підписів в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №220396 від 14.01.2025 року в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», правопорушник відмовився, жодних пояснень спрямованих на спростування факту керування транспортним засобом не зазначив.

При цьому з письмових пояснень ОСОБА_4 , відібраних працівниками поліції в той же день 13.01.2025 року, встановлено, що вона була свідком факту руху транспортного засобу марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , а також моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди о 22:32 год. Підійшовши до автомобіля, бачила, що біля авто після зіткнення стояв один чоловік.

Отже з пояснень ОСОБА_4 слідує, що вона бачила момент дорожньо-транспортної пригоди; з метою надання допомоги підійшла до автомобіля, проте бачила там лише одного чоловіка, а не двох чи більше.

Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дає змогу уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу й засобів.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Проте, зазначивши про непричетність до керування автомобілем, не зміг пояснити працівникам поліції, які прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди, звідки у нього ключі від транспортного засобу, в якому він сидів і запускав двигун, а також на неодноразові запитання працівника поліції не міг вказати хто був за кермом автомобіля, якщо не він.

Відтак, доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи. Крім того, є аналогічними тим, які зазначалися ОСОБА_1 в суді першої інстанції і яким судом було надано правову оцінку. Вказані висновки суду скаржником не спростовані.

З огляду на встановлені під час розгляду даної справи обставини та на досліджені докази у їх взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_2 , оскільки вони суперечать матеріалам справи, свідченням інших свідків та спростовуються висновками судів у постановах першої та апеляційної інстанцій про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у справі №127/1620/25, а доводи про керування автомобілем ОСОБА_2 з`явилися лише при розгляді справи у суді.

Отже досліджені докази в сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи і зазначеними доказами.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як встановлено із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги пункту 2.5. ПДР України

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загально прийнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП

Відповідно до положень статті 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та призначене судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко