КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №375/1644/24 Суддя І інстанції - Смик М.М.
Провадження № 33/824/1080/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_1 на постанову судді Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 7 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 гривень у дохід держави, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.

Згідно постанови судді, 22 вересня 2024 року о 22 год. 45 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на вул. Незалежності, 56 у селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області, виражався нецензурною лайкою в громадському місці в бік працівників поліції та плюнув на працівника поліції - ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, що винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, так як судом неповно з`ясовані всі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також грубо порушено його право на захист, просить постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Апелянт вказує, що ним було укладено договір про надання правової допомоги із адвокатом Саламашенком А.Л., який не зміг прибути в судове засідання на визначену дату та скерував до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки апелянт хотів, щоб його права у суді захищав адвокат - 18.12.2024 він заявив клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з тим, що останній хворіє та з`явитися до суду наразі не може. Водночас його клопотання, а також клопотання його адвоката було проігноровано, чим грубо порушено його право на захист, а також вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт вказує, що відносно нього працівниками взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 полку матеріальної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області безпідставно застосовано фізичну силу, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він був вимушений звертатись за медичною допомогою. Водночас, суд першої інстанції розглянувши справу без нього та його захисника, позбавив його можливості долучити до справи консультаційний висновок лікаря, що у свою чергу призвело до неповноти судового розгляду.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції проігноровано та залишено поза увагою вимоги ч. 5 ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до яких заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до осіб з явними ознаками старості.

Також апелянт вказує, що судом зазначено, що 18.12.2024 він надав свої усні пояснення, що апелянт заперечує, адже 18.12.2024 він лише заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з відсутністю його захисника, який хворів. Апелянт стверджує, що був проти розгляду справи, а тим більше надання пояснень у відсутності адвоката, жодних пояснень він не надавав, крім того, суддя оголосила, що перенесла розгляд справи на 19.12.2024, також судом не роз`яснено йому право на безкоштовну правову допомогу та не надано можливості нею скористатися.

ОСОБА_1 та його захисник Саламашенко А.Л., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення від надходило, більш того, в телефонному режимі захисник повідомив, що вже не здійснює захист ОСОБА_1. Враховуючи наведене та вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, допитавши в судовому засіданні поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП рядового поліції ОСОБА_6., перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

У розумінні положень ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку, роботи підприємств, установ та організацій, а безпосереднім об`єктом протиправного посягання є громадський порядок та спокій громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

При цьому, визначальним критерієм для усіх цих випадків є ігнорування волі та бажання оточення, прагнення правопорушника нав`язати свою волю, а точніше свавілля. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, та особа, яка скоїла дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства. При цьому, правопорушник усвідомлює, що його дії протиправні, він передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Так, ОСОБА_1 умисно порушив громадський порядок зумовлений закономірностями соціального розвитку системи правил та інститутів, що забезпечують упорядкованість суспільних відносин і надають їм певної організаційної форми.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 22 вересня 2024 року о 22 год. 45 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на вул. Незалежності, 56 у селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області, виражався нецензурною лайкою в громадському місці в бік працівників поліції та плюнув на працівника поліції - ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 330026 від 22 вересня 2024 року, який за формою та змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 6 листопада 2015 року № 1376; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 986399 від 22 вересня 2024 року, складений відносно ОСОБА_1 за порушення статті 185 КУпАП; протоколу про адміністративне затримання серії АЗ № 111136 від 22 вересня 2024 року; рапорту поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області рядового поліції ОСОБА_6 від 23 вересня 2024 року; відеозаписів з нагрудних камер поліцейських з обставинами події, у зв`язку з якою відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.

Вказані вище докази, дослідженні судом апеляційної інстанції, є належними та допустимими, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в судовому засіданні був допитаний поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області рядового поліції ОСОБА_6., який пояснив, що вони з напарником були у вільному патрулюванні. Перевірили по наявним базам НТ СБУ, що на транспортному засобі відсутній поліс обов`язкового страхування, у зв`язку з чим зупинили цей транспортний засіб, яким керував син знайомого ОСОБА_1 . Після цього прийшов батько цього водія - знайомий ОСОБА_1 , та почав агресивно себе поводити, грубо виражатися в їх бік нецензурною лайкою. На неодноразові попередження щодо припинення правопорушення не реагував, у зв`язку з чим був затриманий.

Працівник поліції уточнив, що зупинили вони транспортний засіб Volkswagen Golf, під керуванням ОСОБА_3 , після чого прийшов його батько ОСОБА_4 .

Вказав, що після цього прийшли ще двоє знайомих ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ). ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були в стані алкогольного сп`яніння. Спочатку підійшов ОСОБА_5 , який почав їх ображати та штовхнув напарника, у зв`язку з чим також був затриманий. Приїхала карета швидкої допомоги та додатковий екіпаж патрульних. Потім з`явився ОСОБА_1 і так само почав їх ображати, висловлюватися нецензурною лайкою, плювати в обличчя, вів себе зухвало, на неодноразові попередження, що він буде затриманий, не реагував. Після чого було прийнято рішення затримати і ОСОБА_1 та доставити всіх до відділку поліції в селищі Рокитному. Водія автомобіля вони відпустили, оголосивши усне зауваження.

Працівник поліції пояснив, що транспортний засіб зупинили посеред вул. Незалежності приблизно о 22 годині. Це одна з центральних вулиць, на якій є тротуар, дорога, недалеко знаходиться школа, стадіон, забори з хвіртками біля будинків громадян. Під час події поряд були люди, які працювали у себе біля подвір`я. Коли була перепалка, то повиходило вже дуже багато людей.

Вказує, що ОСОБА_1 дійсно виражався нецензурною лайкою, поводив себе зухвало і все це видно на відео з бодікамер. ОСОБА_1 плюнув в обличчя не один раз. Все це відбувалось в присутності звичайних громадян. Швидку викликали для ОСОБА_4 , у нього щось було з рукою. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були затримані. Щодо ОСОБА_1 було складено протоколи за ст. 173 та ст. 185 КУпАП. Підпис у протоколі він категорично відмовився ставити.

Пояснення ОСОБА_6 повністю узгоджуються зі складеним ним рапортом та даними відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в громадському місці в бік працівників поліції та неодноразово плюнув на працівника поліції.

Вищенаведені докази підтверджують законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Апеляційним судом не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, з огляду на наступне.

Так, розгляд справи в суді першої інстанції тричі відкладався за клопотаннями ОСОБА_1 та у задоволенні четвертого клопотання про відкладення судом було відмовлено, так як було розцінено неодноразові заявлені клопотання як недобросовісно створювані учасниками перепони для руху справи та зловживання процесуальними правами.

Принцип добросовісності є загально правовим принципом, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Складовими цього принципу є заборона зловживання процесуальними правами, необхідність добросовісного виконання процесуальних обов`язків; процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium); заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Зловживання процесуальними правами - це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя.

Крім того, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляду справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також наголошувалося на тому, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав в основоположних свобод обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору (п. 71 рішення у справі «Смірнов проти України» заява № 3655/02, п. 41 «Пономарьов проти України» заява № 3236/03).

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості належним чином скористатися своїми процесуальними правами (поцікавитися про стан розгляду справи, адже з моменту складання протоколу до дати вирішення справи по суті пройшов доволі тривалий проміжок часу) та реалізувати обов`язки (своєчасно звернутися до адвоката за правовою допомогою), чого не зробив, а лише подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

До того ж, ОСОБА_1 не скористався своїми процесуальними правами і в апеляційному суді, не з`явившись в судове засідання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції безпідставно було застосовано до нього фізичну силу є неспроможними, з огляду на те, що останній виражався нецензурною лайкою в громадському місці в бік працівників поліції та плюнув на працівника поліції, на неодноразові попередження, що він буде затриманий, не реагував, тому працівники поліції діяли у відповідності за ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» та ст. 261 КУпАП та порушень у їх діях, зазначених в апеляційній скарзі не вбачається.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що пояснення в суді першої інстанції він не надавав, а лише заявив клопотання про відкладення розгляду справи, як безумовну підставу для скасування постанови суду першої інстанції.

За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ст. 173 КУпАП.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 7 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 гривень у дохід держави - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал