Справа 635/4443/25
Провадження 3/635/2112/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли від ВП № 3 Харківського РУП № 12 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

22.05.2025 року о 13-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно позбавляв свою дружину ОСОБА_2 , що проживає разом з ним, житла та виганяв за межі подвір`я, на яке вона має законне право, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону, який зазначений в її письмових поясненнях, яке вона отримала 11.06.2025 року. Будь- яких заяв, клопотань від неї не надходило, про причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність потерпілої.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи шляхом надсилання телефонограми та смс-повідомлення на номер телефону, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, які він отримав 10.06.2025 року . Враховуючи те, що ОСОБА_1 без поважних причин не з`явився до суду, будь-яких заяв від нього не надходило, доказів поважності причини неявки в судове засідання суду не надав, суд вважає причини його неявки не поважними.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, дійшов наступних висновків.

Ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується наступними доказами, дослідженими судом:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВВД № 697388 від 28.05.2025 року, я якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 ч.1 ст.173-2 КУпАП;

- довідкою ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області про результати перевірки за фактом заяви ОСОБА_2 ІКС ІПНП ЄО № 10250 від 24.05.2025 року, згідно якої 24.05.2025 року у ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом того, що її чоловік ОСОБА_1 22.05.2025 року за місцем мешкання виганяв заявницю з домоволодіння. В ході розгляду матеріалу було встановлено, що 22.05.2025 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_2 повернулась додому, в цей час її чоловік ОСОБА_1 знаходився вдома, в п`яному вигляді. На цьому ґрунті між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла конфліктна ситуація, під час якої останній умисно почав виганяти заявницю за межі подвір`я, на зауваження припинити протиправні дії не реагував. Про даний факт ОСОБА_2 повідомила до поліції. Під час розгляду матеріалу здійснювався виїзд за адресою, вказаною у повідомленні. По приїзду на місце проведено опитування ОСОБА_1 . Після чого, відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП (Протокол серії ВАД № 697388). Також, з усіма учасниками події проведено профілактичну бесіду про неприпустимість порушення чинного законодавства України. Виходячи з вищевикладеного, було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду матеріалу за фактом повідомлення ОСОБА_2 та списання матеріалу ІКС ІПНП ЄО № 10250 від 24.05.2025 року до справи згідно із Законом України «Про звернення громадян»;

- копією електронного рапорту серії ЄО № 10250 від 24.05.2025 року;

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 24.05.2025 року, в якому ОСОБА_2 просила органи поліції прийняти заходи відносно її чоловіка ОСОБА_1 , який систематично здійснює в її бік домашнє насильство;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , в яких вона зазначає, що довгий час мешкає разом зі своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 систематично вживає алкогольні напої, після чого веде себе неадекватно, погрожує їй, ображає її нецензурною лайкою, виставляє її з будинку. За даним фактом ОСОБА_2 раніше вже зверталась в поліцію. 22.05.2025 року приблизно о 19-00 год. вона зі своїм чоловіком знаходилась вдома та останній почав кричати на дружину та виганяти її на подвір`я та казати, що вона не маж права там мешкати, хоча ОСОБА_2 має всі законні права мешкати в будинку;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він зазначає, що останнім часом у нього з дружиною виникли непорозуміння з приводу будинку, оскільки вона планує його продати. Так, 22.05.2025 року приблизно о 19-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , його дружина прийшла до дому разом зі своєю подругою та почала казати, що будинок треба продавати. ОСОБА_1 почав кричати на ОСОБА_2 та казати, що будинок продаватися не буде. Зауважив, що якщо дружині щось не подобається, то вона може йти з будинку куди схоче.

Обставини, які б спростовували досліджені судом докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення, суду не представлено і під час розгляду справи не встановлені.

Суд вважає встановленим факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисного вчинення діяння економічного характеру, а саме позбавлення житла, на яке потерпіла за законом має право, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків (реальна ймовірність їх настання) та причинний зв`язок між ними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Розділу І ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 Розділу І ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП кваліфіковані вірно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , враховуючи особу правопорушника, а саме те, що дані, які б з негативного боку його характеризували, суду не надані, враховуючи ступінь його вини у скоєному ним адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, суд дійшов висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП у вигляді штрафу, вважаючи, що саме ця міра покарання буде достатньою для покарання та виправлення порушника, запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 221, 283, ч.1 ст.173-2 КУпАП України, Законом України «Про судовий збір, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави (Протокол серія ВАД № 697388; Отримувач коштів Отримувач ГУК Харків обл/СТГ Безлюдiв/21081100; Код класифікації доходів бюджету 21081300; Код за ; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA0020629) в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA 0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина