Справа № 175/4080/25
Провадження № 3/175/1768/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

"21" травня 2025 р. с-ще Слобожанське

Суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Краснокутська Н.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 984180 від 20.02.2025 року, 20.02.2025 року, об 22:47, в м. Краматорську по вул. Центральна біля буд. 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВМW S25» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР та дії якого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив закрити провадження.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки виконувала бойове завдання направленого на відсіч російської агресії.

З наданого клопотання про закриття провадження у справі вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , який виконував бойове завдання. Коли його зупинили працівники поліції, то він повідомив їм про те, що виконує бойове завдання, працівники поліції запропонували йому проїхати до медичного закладу та зробити тесту на стан наркотичного сп`яніння, проте він повідомив, що виконує бойове розпорядження та немає часу на це, надав працівникам поліції витяг з бойового розпорядження. У зв`язку з тим, що він відмовився виконувати вимоги поліцейськими на нього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Аналізуючи наведені обставини та твердження ОСОБА_1 щодо наявності крайньої необхідності, що вбачається із відеозапису, суд виходить з такого.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

За законом, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

В ході розгляду справи, суд має дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

З матеріалів справи виходить, що ОСОБА_1 були вчинені дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова проїхати до медичного закладу, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди пов`язаної з збройною агресією проти України, аніж суспільна небезпека від порушення Правил дорожнього руху України.

Суд також враховує ту обставину, що внаслідок ситуації, що склалася ОСОБА_1 був позбавлений можливості залучити іншого водія, з метою не порушення умов секретності поставленого йому завдання.

За вказаних обставин, суд приймає до уваги доводи порушника, про те, що він вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП в стані крайньої необхідності, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП виключає провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст.ст. 17, 18 КУпАП у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності, а провадження у справі закрити, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.18, п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н. С. Краснокутська