Справа № 734/1343/25 Головуючий у 1 інстанції Бузунко О. А.
Провадження № 33/4823/530/25
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 09 березня 2025 року о 13 год 20 хв, у селі Кіпті дорога М-01 97 км (Чернігівського району Чернігівської області), ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування та будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами на підставі рішення Корецького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2024 року. Правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити. Також просив призначити йому судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Рівненської філії судово-психіатричних експертиз державної установи» Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України». В обґрунтування скарги посилається на те, що місцевим судом було порушено його право на захист, оскільки проігноровано законне клопотання захисника про відкладення розгляду справи та прийнято постанову, без оцінки його доводів, які планувалися бути наданими ним під час судового засідання. ОСОБА_1 заперечує факт наявності у нього умислу на скоєння інкримінованого йому правопорушення умисно, повторно, бо він не розумів наслідків розгляду судом справи про адміністративне правопорушення, в якому він був визнаний винним Корецьким районним судом. Звертає увагу на те, що аналіз його поведінки на місці зупинки транспортного засобу, його психічний стан, пов`язаний із посттравматичним стресовим розладом психіки, дає підстави сумніватися в тому, що він, у інкримінованій йому ситуації, був осудний, діяв умисно та усвідомлено, бо в іншому випадку він узагалі не підлягає притягненню до передбаченої адміністративної відповідальності. Крім того, апелянт вважає, що в межах розгляду цієї справи в суді потрібно було призначити ОСОБА_1 судово-психіатричну експертизу, щоб перевірити його версію та забезпечити йому законне право на захист.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Пунктом 2.1 А Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частина 5 ст.126 КУпАП, передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №266740 від 09.03.2025, ОСОБА_1 , 09 березня 2025 року о 13 год 20 хв, у селі Кіпті дорога М-01, 97 км (Чернігівського району Чернігівської області), керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування та будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами на підставі рішення Корецького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2024 року. Правопорушення вчинене повторно протягом року, що підтверджується постановою ЕНА 2650823, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП (а.с.9).

Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Факт скоєння ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами:

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 21.07.2024 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП (а.с.8);

- довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Чернігівській області Тетяни Бойко, відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а.с.5);

- копією постанови Корецького районного суду Рівненської області від 06 грудня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років (а.с.6-7).

Із переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування ним транспортним засобом. В ході перевірки документів було виявлено, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія відповідної категорії. Також було встановлено, що останній протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП.

Що стосується посилання апелянта про необхідність призначення по справі судово-психіатричної експертизи, апеляційний суд зазначає, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду.

Доводи апелянта про те, що його психічний стан, пов`язаний із посттравматичним стресовим розладом психіки, дає підстави сумніватися в тому, що він був осудний, діяв умисно та усвідомлено на момент вчинення правопорушення, є непереконливими.

Так, з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, не маючи права керування та будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами; відповідав на запитання працівників поліції у зрозумілій формі.

Тобто, на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 усвідомлював, що скоїв, та не заперечував проти складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, який власноручно, без зауважень і підписав.

Посилання апелянта на те, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені його права, так як розгляд справи було здійснено без участі останнього, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, оскільки ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник ініціювали відкладення судового розгляду, який був призначений на 09 квітня 2025 року, у зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. Розгляд справи відкладено на 23 квітня 2025 року.

23.04.2025 від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю його в інших справах та перебуванням ОСОБА_1 на реабілітації після отриманих порань.

В подальшому, жодних заяв та клопотань, щодо відкладення розгляду справи від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника до суду не надійшло, тому 06 травня 2025 року місцевий суд розглянув справу про адміністративне правопорушення за наявними матеріалами та доказами.

Також, апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші твердження апелянта висновків суду першої інстанції про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене повторно після накладення адміністративного стягнення, віднесене до грубих порушень правил безпеки руху, які вчинені навмисно і свідчать про підвищену суспільну шкідливість, у зв`язку з чим і передбачена сувора відповідальність в порівнянні з іншими правопорушеннями.

Відтак, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання ним уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний