Долинський районний суд Кіровоградської області
____________________________________________________________________________
05.06.2025 Справа №: 388/747/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 рокум. Долинська

Суддя Долинського районного суду Кіровоградської області Баранський Д.М., за участю захисника Проценко О.М., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 30 березня 2025 року о 12:18 годині за адресою: АДРЕСА_2 , умисно висловлювала погрози, ображала нецензурною лайкою, провокувала на конфлікт свого зятя ОСОБА_2 , які являються родичами, чим спричинила психологічне насильство та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вину в адміністративному правопорушенні не визнала. Суду пояснила, що подія відбувалась 30 березня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 . Того дня зателефонувала своїй доньці, однак відповів онук та повідомив, що донька захворіла. Вирішила відвідати доньку. Коли прийшла до неї то побачила співмешканця доньки ОСОБА_2 та запитала його, скільки часу він буде перебувати на утриманні доньки, оскільки він ніде не працює. Будинок в якому вони проживають належав її матері, яка його заповіла на користь доньки. Після цього ОСОБА_2 наказав їй залишити територію будинку, а саме вийти за паркан, зазначивши, що якщо вона цього не зробить то він викличе поліцію. Вона відмовилась залишити територію домоволодіння та він з цього приводу викликав поліцію, повідомив, що вона його ображає нецензурними словами, йому погрожує. У свою чергу нецензурною лайкою його не ображала та йому не погрожувала. Конфлікту не провокувала. Коли вона приходить до доньки то ОСОБА_2 завжди викликає поліцію.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив.

За клопотанням сторони захисту в судове засідання викликалась свідок ОСОБА_3 , яка до суду не з`явилась та про причину неявки не повідомила.

У матеріалах справи містяться письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 в яких він по суті стверджує, що за адресою: АДРЕСА_2 його теща з ним вчинила сварку, оскільки він не працює, погрожувала йому. ОСОБА_4 постійно вчиняє психологічне насильство.

Свідок ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях стверджує про словесну сварку між матір`ю та чоловіком. Під час цієї сварки вони ображали один одного та на зауваження не реагували. Сварки між ними відбуваються постійно, оскільки ОСОБА_2 на переконання матері ніде не працює.

Аналізуючи зміст цих письмових пояснень можливо зробити висновок, що ці пояснення не містять зовнішнього виразу домашнього насильства в якому обвинувачується ОСОБА_1 . Будь-який конфлікт має зовнішній вираз, тобто являє собою якусь форму його вираження.

По суті, згідно зі змістом обвинувачення ОСОБА_1 , вона обвинувачується у домашньому насильстві психологічного характеру, що виражається в образах свого зятя нецензурною лайкою, провокування на конфлікт, висловлення стосовно нього погроз.

У свою чергу зміст показань ОСОБА_1 , а також зміст письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 ніяким чином не підтверджують, що ОСОБА_4 ображала ОСОБА_2 нецензурною лайкою. Такі обставини також заперечує обвинувачена.

Потрібно вказати, що вищезазначені письмові пояснення потерпілого, обвинуваченою ОСОБА_1 не визнаються й у частині погроз в сторону зятя. З цього приводу вона ініціювала клопотання про допит його та свідка з метою безпосереднього отримання їх показань.

Оскільки потерпілий та свідок у судове засідання не з`явились, при цьому повідомлялись про місце та час розгляду справи, відповідно суд не отримав безпосередньо їх показання з приводу події, а, оскільки обвинувачена заперечує зміст наданих потерпілим письмових пояснень у відповідній частині, відповідно їх правдивість та об`єктивність мають бути перевірені шляхом дослідження інших доказів у справі.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Стаття 1 цього Закону передбачає, зокрема, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення повинні містити сукупність достатніх фактичних даних, що свідчать, зокрема, про умисне вчинення обвинуваченою будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода, зокрема, психічному здоров`ю потерпілого.

Судом у цій справі встановлено, що між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_2 склались давні неприязні відносини, а тому виключно письмові пояснення потерпілого у цій справі не можуть бути достатніми доказами винуватості обвинуваченої, крім як у випадку коли обвинуваченою обставини таких письмових пояснень не оспорюються, а навпаки визнаються. В протилежному випадку особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення зобов`язана надати разом з ним достатність доказів, що вказують на винуватість обвинуваченої, в тому числі на правдивість пояснень потерпілого, який по суті внаслідок давнього конфлікту, який існує між ним та обвинуваченою, може спровокувати таку справу, оговорити обвинувачену з метою її покарання.

Суд наголошує на тому, що особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення зобов`язана надати разом з ним достатність доказів провини обвинуваченого в адміністративному правопорушенні.

З огляду на встановлені обставини, суд уважає, що сукупність тих письмових доказів, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути достатніми доказами, що свідчать про винуватість обвинуваченої.

За змістом ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна додати до нього достатньо доказів, що підтверджують винуватість особи в адміністративному правопорушенні, а у цій справі на переконання суду відсутні достатні, належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 , відповідно провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно обвинуваченої підлягає закриттю за п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 33-35, 38, ч. 1 ст. 173-2, ст. ст. 221, 247, 251, 252, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Кропивницького апеляційного суду через Долинський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ч. 2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Суддя Долинського районного судуД. М. Баранський