ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1629/25 Справа № 206/1361/25 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2025 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю: ОСОБА_1

захисника: Чернця В. М.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 16.02.2025 року о19:15 год. в м.Дніпро, вул.Сонячна Набережна, ЕО 10, керував транспортним засобом Mercedes-Benz, 311 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з дорожнім знаком. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_1 16.02.2025 року о 19:32 год. в м. Дніпро, вул.Сонячна Набережна, 108, керував транспортним засобом Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, не стійка хода. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу драгер чи у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову суду першої інстанції та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що він є пенсіонером, під час відмови від проходження огляду перебував у стані сильного душевного хвилювання, свою провину у відмові від проходження медичного огляду на стан сп`яніння визнає в повному обсязі, але просить застосувати аналогію права, в частині призначення більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією статті, як це допускає кримінальний процес, тобто не позбавляти його права керування.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Чернець В. М. підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, постанову суду змінити та накласти адміністративне стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

ОСОБА_1 не погоджується лише з накладеним на нього судом першої інстанції адміністративним стягненням та просить змінити постанову в частині накладеного адміністративного стягнення, а саме не позбавляти його права керування транспортними засобами, враховуючи те, що позбавлення його можливості керувати транспортними засобами позбавить його можливості заробляти на життя та вирішення питань побутового характеру.

Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Між тим, за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який провину визнав, обставини, які він зазначив як підставу для відмови від проходження огляду не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП та вимогам ст.ст. 33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає можливості накладення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про можливість застосування аналогії права в частині накладення стягнення.

Так, дійсно при існуванні прогалин законодавства у сфері справ про адміністративні правопорушення застосовується аналогія права у межах положень кримінального процесуального законодавства, на що звертає увагу апелянт в апеляційній скарзі, проте в даному випадку ставиться питання щодо застосування норм матеріального права, а положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП чітко визначений вид та розмір адміністративного стягнення.

Таким чином, наведені доводи ОСОБА_1 щодо накладення стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а відтак оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун