Справа № 304/917/25 Провадження № 3/304/559/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Горонда Берегівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця, громадянина України,

за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 327843 від 22 березня 2025 року видно, що 22 березня 2025 року близько 20.50 год ОСОБА_1 був виявлений та затриманий в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області на відстані 8 500 м до лінії державного кордону на напрямку 189 прикордонного знаку, за здійснення злісної непокори законній вимозі військовослужбовця державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною Державного кордону України, а саме на неодноразово повторену законну вимогу ОСОБА_2 пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу, надати можливість оглянути транспортний засіб та звірити номери його агрегатів відкрито відмовився, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 10 Положення про прикордонний режим, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Зазначені дії ОСОБА_1 інспектором прикордонної служби 2 категорії ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 22 березня 2025 року їхав на своєму авто через прикордонний пост у селі Дубриничі, та з ним були ще двоє осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На вимогу прикордонника він зупинився, виконав всі його вимоги надав документ, що посвідчує його особу, відкрив для огляду транспортний засіб, а також його пасажири пред`явили необхідні документи. Оскільки у одного з пасажирів не виявилося при собі паспорту, то прикордонники сказали йому припаркувати автомобіль справа, щоб не заважати руху інших авто. Згодом, як він зрозумів, приїхали особи з розвідки і також перевіряли його документи, а оскільки їх тривалий час не відпускали, навіть після того як пасажиру ОСОБА_5 привезли його паспорт, то вони викликали поліцію. Від них відібрали пояснення, а далі ще хтось приїхав з прикордонників, який згодом кинув його у канаву, повалив та одягнув кайданки, після чого його відвезли до прикордонної застави, де невідома йому дівчина оформила стосовно нього протокол. Просив суд врахувати те, що жодної непокори не вчинив, всі вимоги виконав, це стосовно нього прикордонниками були допущені неправомірні дії.

Допитаний у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_6 , який був пасажиром транспортного засобу ОСОБА_1 , показав, що у день події вони поверталися з роботи у місті Перечин додому до смт В.Березний та на прикордонному пості у селі Дубриничі Ужгородського району їх зупинили. Просили надати документи, але оскільки він забув свій паспорт, то йому відправили фото такого на мобільний телефон, а згодом привезли й сам документ. Це не влаштувало прикордонників і вони їх затримали та відвезли на заставу, а ОСОБА_7 заламали, одягли кайданки, били та кинули у рів. При цьому прикордонники безперешкодно оглядали їх документи та автомобіль ОСОБА_1 ; вони спочатку були на вулиці, а згодом працівники поліції, які приїхали, сказали їм сісти до авто. Наміру перетинати кордон ні у нього, ні у його товаришів не було.

ОСОБА_8 , який був допитаний судом в якості свідка як пасажир транспортного засобу ОСОБА_1 , показав, що їхав разом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з міста Перечин до смт В.Березний Ужгородського району. По дорозі на блокпості у селі Дубриничі їх зупинили, вони показували документи, однак ОСОБА_11 забув вдома паспорт, а тому йому спочатку скинули у месенджер фото такого, а через декілька хвилин привезли й сам паспорт. Однак прикордонникам це не сподобалося і вони «скрутили» ОСОБА_7 , кинули у траншею та відвезли на заставу. Їм сказали сісти до автомобіля, при цьому той прикордонник, що наразі знаходиться у залі суду прикладав їм до скронь автомат.

Викликана протягом судового розгляду задля допиту в якості свідка особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення інспектор ОСОБА_2 з приводу обставин події протоколу відносно ОСОБА_7 пояснював, що вони зупинили транспортний засіб задля перевірки документів. В ході такої виявилося, що у одного з пасажирів відсутній паспорт, надав для перевірки лише фотографію документу на телефоні. При цьому водій почав грубо виражатися, вказуючи, що документи він має та пред`явив такі для перевірки. Також вказав, що під час вказаної події приїхала група реагування у складі двох осіб, з яких він знає лише ОСОБА_12 .

Допитаний як свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що у день події патрулював на КПП «Дубриничі», водій віз пасажира без документів, при цьому невідповідно себе поводив відносно прикордонників, матюкався та обзивався, а тому викликали групу реагування. Водій не відпускав пасажирів для оформлення адміністративних матеріалів, і тоді його затримали та відвезли у В.Березний. У свою чергу пасажири погрожували їм, щоб по одному не ходили, оскільки вони будуть їх виловлювати. Чи пред`являв водій для огляду документи він не знає, оскільки стояв далі від інспектора, а от автомобіль для огляду відкривав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також направлені суду начальником ВПС «В.Березний» для приєднання до матеріалів справи записи нагрудного відеореєстратора, суддя прийшов до такого висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 185-10 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Розпорядження та вимоги зазначених в диспозиції статті осіб мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитись в їх компетенції. Злісною непокорою є відмова від виконання або ігнорування наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі представників Державної прикордонної служби України, а саме не виконав законну повторювану вимогу працівника прикордонного наряду надати для огляду документи та транспортний засіб.

Такі ж обставини продубльовані інспектором і у протоколі про адміністративне затримання ОСОБА_1 .

При цьому згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження та не може вийти за межі цього акту адміністративного обвинувачення.

З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 327843 від 22 березня 2025 року видно, що (дослівно зі збереженням знаків пунктуації), що того ж дня близько 20.50 год. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області на відстані 8 500 м до лінії державного кордону на напрямку 189 прикордонного знаку, за здійснення злісної непокори законній вимозі військовослужбовця державної прикордонної служби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною Державного кордону України, а саме на неодноразово повторену законну вимогу ОСОБА_2 пред`явити для перевірки документи, що посвідчують особу, надати можливість оглянути транспортний засіб та звірити номери його агрегатів відкрито відмовився, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 10 Положення про прикордонний режим, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Суд враховує, що диспозиція ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є бланкетною, а тому у протоколі необхідним є зазначення, на чому ґрунтувалась вимога працівника прикордонної служби (що вказувало би на її законність).

Так, у протоколі вказано, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10 Положення про прикордонний режим.

Відповідно до п. 10 такого Положення громадяни України, іноземці та особи без громадянства на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи.

Однак даних про те, що працівники прикордонної служби висунули ОСОБА_1 вимогу пред`явити документи і той таку не виконав, у матеріалах справи немає, а тому зазначення в протоколі про порушення ОСОБА_1 п. 10 Положення «Про прикордонний режим» є необґрунтованим.

Крім цього положеннями ч. 2 ст. 23, ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на які також є посилання у протоколі, передбачено обов`язковість законних вимог і розпоряджень військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами, а також вказано про відповідальність за такі неправомірні дії.

Разом із тим зі змісту протоколу та наявних у справі доказів неможливо зробити безсумнівних висновків щодо вчинених особою дій, які би складали об`єктивну сторону правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та суті правопорушення, яке поставлено у вину ОСОБА_1 , що свідчить про неконкретність адміністративного обвинувачення.

Навпаки майже всі допитані у судовому засіданні свідки як пасажири транспортного засобу ОСОБА_1 , так і особа, яка склала протокол, одноголосно вказали на те, що документи для перевірки були ним пред`явлені.

Згідно з п. 11 Положення «Про прикордонний режим» з метою виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та незаконною міграцією у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району, уповноважені особи Державної прикордонної служби та органів Національної поліції мають право відповідно до Законів України «Про Державну прикордонну службу України» та «Про дорожній рух» у разі потреби зупиняти та оглядати транспортні засоби.

Зупинка транспортного засобу здійснюється: уповноваженими особами Державної прикордонної служби, а також членами громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону: наземного із застосуванням диска з червоним світлоповертачем або рукою, що вказує на цей транспортний засіб.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у місці, на яке йому буде вказано, з дотриманням правил зупинки…

У судовому засіданні на підставі пояснень свідків достовірно встановлено, що вказані вимоги ОСОБА_1 були дотримані, останній вказував, що повертався додому з роботи до смт В.Березний Ужгородського району. На прикордонному пості його транспортний засіб зупинили працівники ДПС, на вимогу яких він пред`явив документи для перевірки, а також надав доступ до транспортного засобу. При цьому до нього застосували силу, одягли кайданки, затримали та відвезли на прикордонну заставу.

Всі вказані обставини підтверджені усіма свідками, в тому числі й працівниками прикордонної служби.

У матеріалах справи немає даних, які б вказували на те, що ОСОБА_1 будь-яким способом допустив непокору законним вимогам працівників Державної прикордонної служби України, в тому числі й щодо перевірки номерів агрегатів транспортного засобу як про це зазначено у протоколі.

Такі дані відсутні й на записі з відеореєстратора, що наданий у розпорядження суду начальником ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_14 , а лише навпаки підтверджують незрозумілі дії невідомих осіб, що одягнуті у цивільне, стосовно ОСОБА_1 та пасажирів його транспортного засобу ОСОБА_6 і ОСОБА_8 . Зазначені особи стверджували про необхідність доставки затриманих осіб до прикордонної застави для складання адміністративних матеріалів, не дивлячись на те, що у пасажира ОСОБА_6 вже був при собі паспорт громадянина України. Також ці люди у цивільному одязі не реагували й на позицію працівників поліції, які були викликані на місце події затриманими, та які вказували на неправомірність дій невідомих осіб та порушення ними прав громадян.

Викладені обставини вказують на недоведеність того, що ОСОБА_1 вчинив дії, які би складали об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки докази таких обставин у справі відсутні, не встановлені такі й у судовому засіданні під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а обов`язок щодо збирання доказів покладено на особу, яка уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 251 КУпАП).

За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП не доведена доказами, які надані суду і наявні у справі, а усі сумніви належить тлумачити на його користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 277, 278-280, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ганько І. І.