Номер провадження: 33/813/850/25
Номер справи місцевого суду: 512/288/24
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О.Ю.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., розглянувши у відкритому судовому зсіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Савранського райсуду Одеської обл. від 05.02.2025 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до вказаної постанови, 03.04.2024 о 21 год. 43 хв. в смт. Саврань по вул. Центральній, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки із застосуванням технічного приладу «Drager», результат огляду позитивний 1,16 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погодився із оскаржуваною постановою, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на те, що:

- наявні в матеріалах справи докази, на які суд 1-ої інстанції посилався у своїй постанові, не дають підстав поза розумним сумнівом дійти висновку про його винуватість;

- судом було відмовлено у задоволенні його клопотання про витребування матеріалів справи стосовно нього, які знаходились на розгляді у іншого судді Савранського райсуду Одеської обл., де наявні докази того, що в той же день його зупинили працівники поліції та після складення протоколу відпустили його, не відсторонивши від керування, що є співучастю у вчиненні правопорушення та провокацією;

- із відеозапису вбачається, що у порушення Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 працівником поліції не було відкрито при ньому мундштук із індивідуальної герметичної упаковки, що ставить під сумніви коректності роботи газоаналізатору, а тому результати проведення такого огляду на стан алкогольного сп`яніння даним технічним засобом також є сумнівними.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просить постанову суду від 05.02.2025 скасувати та провадження у справі закрити.

В судове засідання апеляційного суду, ОСОБА_1 та його захисник Дулдієр О.А., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, клопотань про відкладання розгляду справи не заявляли.

Враховуючи неявку ОСОБА_1 та його захисника Дулдієра О.А. в судове засідання, апеляційний суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_2 щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Так, вимогами п. 2.9 «а» ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 168612 від 03.04.2024 (а.с. 3), відповідно до якого 03.04.2024 о 21 год. 43 хв. в смт. Саврань по вул. Центральній, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки із застосуванням технічного приладу «Drager», результат огляду позитивний 1,16 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР;

- роздруківкою показників застосованого на місці зупинки приладу «Drager», відповідно до якого результат огляду становить 1,16 ‰ алкоголю (а.с. 2);

- поясненнями ОСОБА_1 від 03.04.2025, у яких він підтвердив факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин (а.с. 4);

- відеозаписом події (а.с. 6), на якому зафіксований огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу «Drager».

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наявність в його діях складу зазначеного правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_1 про не відсторонення його від керування транспортним засобом, апеляційний суд зауважує, що відсутність фіксування наведеного факту не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в той же час з відеозапису події вбачається, як поліцейські після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 повідомляють останнього, що нещодавно попереджали його про заборону керування транспортним засобом протягом 24 годин, натомість, ОСОБА_1 повідомив, що не зрозумів попередження поліцейських, в подальшому йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. На проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу Drаger ОСОБА_1 погодився, пройшов огляд та його результат склав 1,16 ‰ алкоголю в повітрі, що видихається, при цьому, жодних заперечень щодо процесу проведення огляду, зокрема, порушення порядку огляду, а також незгоди із його результатами водій не висловлював (час: 0:03:49).

За результатом проведеного огляду відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення з ч. 1 ст. 130 КУпАП та право керування було передано іншому водієві, а тому доводи сторони захисту в наведеній частині суд визнає голослівними.

В цьому контексті апеляційний суд також зауважує, що відеофіксація відповідної процедури відсторонення водія від керування транспортним засобом чинним законодавством не передбачена.

З наведених підстав, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи скарги про те, що судом не задоволено клопотання сторони захисту про витребування інших матеріалів справи щодо ОСОБА_1 , де, на якого думку, наявні докази про те, що в той же день його зупинили працівники поліції та після складення протоколу відпустили його, враховуючи, що вказане спростоване відеозаписом події, водночас, слід зазначити, що вказані обставини не мають правового значення та не підлягають врахуванню під час розгляду вказаної справи.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що поліцейськими під час проведення огляду в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, не було відкрито при водієві мундштук із індивідуальної герметичної упаковки, що ставить під сумнів коректність роботи газоаналізатору, а тому результати проведення такого огляду на стан алкогольного сп`яніння даним технічним засобом також є сумнівними, оскільки з відеозапису фіксації події не вбачається порушень працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, при цьому, як вже було зазначено вище, сам водій ОСОБА_1 , жодних заперечень щодо процесу проведення огляду, некоректності роботи газоаналізатору, а також незгоди із його результатами водій не висловлював (час: 0:03:49).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами вищезазначеної Інструкці, а кваліфікація дій ОСОБА_1 відповідає кваліфікуючим ознакам норми ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну, обґрунтовану та вмотивовану залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Савранського районного суду Одеської обл. від 05.02.2025 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца