Справа № 477/1342/24
Провадження № 33/812/221/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Моценка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 травня 2024 року серії ААД № 600632, 11 травня 2024 року о 11 год. 14 хв. на автодорозі М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 164 км+500 м водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW» 5201 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Порушення зафіксовано на бодікамери 470979, 476603.

Постановою Вітовського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Вітовського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що твердження працівників поліції про те, що він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є припущенням, що не підтверджене належними доказами. Так само відсутні докази відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Також стверджував, що його було безпідставно зупинено працівниками поліції. В порушення вимог Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 р. №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) поліцейський не склав направлення на проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не вручив його до початку складання протоколу, не забезпечили доставку до такого закладу, а направлення яке міститься в матеріалах справи є неналежним доказом, оскільки було складено не на місці складання протоколу. Працівники поліції не довели факту керування ним автомобілем та перебування у стані алкогольного сп`яніння, а візуальне спостереження не може бути доказом в розумінні положень ст. 251 КУпАП. Працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом. В суді першої інстанції не було допитано свідків -працівників поліції, які складали протокол, та його самого. Суд розглянув справу у його відсутність та за відсутності його захисника, хоча він подавав клопотання про відкладення розгляду справи, так як перебував на лікуванні.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Моценко О.В. підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9-а Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З оскаржуваної постанови вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 11 травня 2024 року серії ААД № 600632, 11 травня 2024 року о 11 год. 14 хв. на автодорозі М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 164 км+500 м водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW» 5201 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Порушення зафіксовано на бодікамери 470979, 476603.

Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 , в поясненнях по суті порушення він зазначив, що не згоден, нічого не вчиняв, вважає перевірки недоцільними та безпідставними.

З проведеної працівниками поліції відеозйомки також убачається, що працівники поліції пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що він спочатку погодився, але по дорозі до медичного закладу відмовився, після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що той порушує п. 2.5. Правил дорожнього руху, а тому на нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (відео 11:27 -11:30).

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме, відмови ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність присутніх в матеріалах справи та досліджених судом доказів свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки ними доведено порушення ОСОБА_1 вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху щодо обов`язку водія на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта, що він не керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а такі твердження працівників поліції є припущенням, не заслуговують на увагу.

Відповідно до пунктів 2-3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки наркотичного сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Факт виявлення у ОСОБА_1 таких ознак наркотичного сп`яніння як зіниці очей, які не реагують на світло підтверджується відображенням цих ознак у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці та з відеозапису, на якому поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що він має ознаки сп`яніння, зокрема зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. (відео:11:15 11:16; 11:19-11:20).

Відповідно до вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягається до відповідальності не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Що стосується посилань апеляційної скарги на відсутність доказів керування ним транспортним засобом та доказів відмови від проходження огляду на стан сп`яніння то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Так на відеозаписі з автомобільного відеореєстратора патрульного автомобіля зафіксовано, як 11 травня 2024 року об 11:14 год екіпаж патрульної поліції, рухаючись по автодорозі М14 наздоганяє автомобіль «BMW» 5201 д.н.з. НОМЕР_1 та зупиняє його. Далі відеозапис продовжується з БК 476603 працівника поліції та за кермом даного автомобіля знаходиться ОСОБА_1 , особу якого було встановлено за водійським посвідченням. Поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 причину зупинки його автомобіля, а саме: порушення водієм правил обгону, у зв`язку із чим стосовно ОСОБА_1 була винесена постанова про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП, у зв`язку із порушенням п.п. ґ п.14.6 ПДР. З пояснень ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції слідує, що вказану постанову він не оскаржував, штраф сплатив.

На відеозаписах з БК 476603, 470979 об 11:30 год зафіксовано відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейський не склав направлення на проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не вручив його до початку складання протоколу, а також не доставив його до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння. Так, водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння по дорозі до закладу охорони здоров`я, у зв`язку із чим було складено протокол саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку. Відсутність відеофіксації вручення йому направлення до медичного закладу до складання протоколу не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу. До того ж таке направлення має правове значення для лікаря медичної установи, який повинен провести медичний огляд.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи ОСОБА_1 про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, оскільки вказане спростовується змістом письмового зобов`язання, яке долучено до протоколу, в якому ОСОБА_1 зазначив, що він залишає транспортний засіб на місці зупинки без порушення ПДР України, вказане також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 підписує вказане зобов`язання, що він обмежений у праві керування (відео з БК 476603 - 12:20).

Твердження апелянта, що судом першої інстанції не було допитано працівників поліції, не беруться до уваги апеляційного суду, оскільки вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, а тому суд не мав підстав ставити їх під сумнів. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що судом викликались працівники поліції в судове засідання 20 березня 2025 року, 21 квітня 2025 року але згідно листа Управління патрульної поліції в Херсонській області від 15 лютого 2025 року повідомлено, що працівник поліції ОСОБА_2 був переведений до управління патрульної поліції в м. Києві, а працівник поліції ОСОБА_3 не мав можливості прибути у дане судове засідання в зв`язку з посиленим режимом несення служби, листом від 21 квітня 2025 року повідомлено, що працівник поліції ОСОБА_3 перебуває на стаціонарному лікуванні, в зв`язку з отриманими травмами під час виконання службових обов`язків.

Посилання ОСОБА_1 на порушення його прав, в зв`язку із розглядом судом першої інстанції справи без його участі та захисника, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це не є безумовною підставою для скасування судового рішення. До того ж ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де докладно виклав свої заперечення, особисто разом із захисником приймав участь в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, надавав пояснення щодо обставин справи, що свідчить про реалізацію ОСОБА_1 передбачених ст.268 КУпАП прав.

Не можуть бути враховані посилання ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на неправомірні дії з боку працівників поліції при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять, а в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дії працівників поліції ним не були оскаржені.

На переконання апеляційного суду надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а тому немає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства (O'Halloran and Francis v. The United Kingdom ) [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Зважаючи на викладене, з урахуванням положень ст. 33 КУпАП, ОСОБА_1 обґрунтовано притягнуто до відповідальності та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За такого прийняте судом першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.В. Коломієць