Справа №583/3601/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ярошенко Т. О.
Номер провадження 33/816/196/25 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/3601/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.07.2024, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ч. 5 ст. 122 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_3 ,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушень, оскільки дії поліцейських щодо складання відносно нього протоколу ч. 1 ст. 130 КУпАП є незаконними, поліцейський в цей час не перебував на службі і не виконував обов`язки, відсутні докази вчинення ним правопорушень, а наявний у справі відеозапис не містить відомостей щодо складення протоколів відносно нього.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.07.2024 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ч. 5 ст. 122 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17 000 грн із позбавленням права керування т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 24.06.2024 о 23:58 по вул. Армійська, 4 в м. Охтирка керував т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком Охтирської ЦРЛ від 26.06.2024 за № 235, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Крім того, 24.06.2024 о 23:58, керуючи т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_1 по вул. Армійська, 4 в м. Охтирка ОСОБА_3 не виконав вимогу працівників поліції, яка подавалася світловим спец сигналом синього та червоного кольору, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР.

24.06.2024 о 23:58 керуючи т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_1 по вул. Армійська, 4 в м. Охтирка, ОСОБА_3 здійснив аварійну ситуацію, що стало підставою іншим учасникам дорожнього руху зменшити швидкість та змінити напрямок руху, чим порушив вимоги п. 2.3д ПДР.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_3 в судове засідання 12.05.2025 не з`явився, будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не подавав (був безпосередньо присутнім в судовому засіданні 24.09.2024 і надав свої пояснення), тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність вказаної особи, оскільки це не суперечить вимогам ст. 269 і 294 КУпАП і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП), а постанова судді має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах (ст. 283 КУпАП).

Проте, вищевказані вимоги закону, суддею суду першої інстанції дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 і ч. 5 ст. 122 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, суддя суду першої інстанції у своїй постанові встановив, що ОСОБА_3 24.06.2024 о 23:58 по вул. Армійська, 4 в м. Охтирка, керуючи т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, не виконав вимогу працівників поліції, яка подавалася світловим спец сигналом синього та червоного кольору, та здійснив аварійну ситуацію, що стало підставою іншим учасникам дорожнього руху зменшити швидкість та змінити напрямок руху, чим порушив вимоги п. 2.3д, 2.4 і 2.9а ПДР, кваліфікувавши його дії за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 і ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому суддя встановив, що усі три правопорушення були вчинені ОСОБА_3 виключно у один день і час 24.06.2024 о 23:58, в одному місці вул. Армійська, 4 в м. Охтирка і керував він тільки т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_1 .

Разом з тим, вказані висновки судді суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не грунтуються на вимогах законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, як убачається з матеріалів справи, відносно водія ОСОБА_3 уповноваженими особами Національної поліції було складено три протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 5 ст. 122 (серії ААД № 656056 від 11.07.2024 а. с. 21), ч. 1 ст. 122-2 (серії ААД № 656057 від 11.07.2024 а. с. 13) і ч. 1 ст. 130 (серії ААД № 656055 від 11.07.2024 а. с. 2) КУпАП.

Згідно протоколу серії ААД № 656056 від 11.07.2024 ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за те, що він 24.06.2024 о 23:58 по вул. Армійська, 4 в м. Охтирка керував т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком Охтирської ЦРЛ від 26.06.2024 за № 235, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Згідно протоколу серії ААД № 656056 від 11.07.2024 ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП за те, що він 27.06.2024 о 20:34, керуючи т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 по вул. Широкій, 78 в м. Охтирка, здійснив аварійну ситуацію, що призвело інших учасників дорожнього руху зменшити швидкість та змінити напрямок руху, чим порушив вимоги п. 2.3д.

Згідно протоколу серії ААД № 656057 від 11.07.2024 ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП за те, що він 27.06.2024 о 20:33, керуючи т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 по вул. Незалежності, 15 в м. Охтирка, не виконав вимогу про зупинку т/з, подану червоним синім маячком, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР.

Порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Будучи допитаним в апеляційному суді 24.09.2024 ОСОБА_3 категорично заперечив факт керування ним 27.06.2024 близько 20:00-21:00 по вул. Широкій, 78 та по вул. Незалежності, 15 в м. Охтирка т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 , а також в судовому засіданні пояснив, що не є власником чи володільцем вказаного автомобіля і поліцейські його у цей день на будь-якому т/з не зупиняли.

Із відеозаписів реєстратора зі службового т/з поліцейських убачається, що 27.06.2024 о 20:33 вони переслідували т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 , який рухається м. Охтирка на великий швидкості. Проїжджаючи перехрестя цей т/з Lexus дійсно створив аварійну ситуацію для іншого учасника дорожнього руху, внаслідок чого останній зменшив швидкість та змінив напрямок свого руху. Водій т/з Lexus не виконував вимогу поліцейських зупинити т/з. Вимога про зупинку подавалася світловим спец сигналом синього та червоного кольору. Через деякий час т/з Lexus зникає з поля зору поліцейських.

Вказаний відеозапис не розкриває повної картини події, яка відбулась 27.06.2024 о 20:33 в м. Охтирка за участю т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 , та патрульного автомобіля поліції, що не дає апеляційному суду підстав стверджувати поза розумним сумнівом, що саме ОСОБА_3 керував т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 . При цьому поліцейськими так і не було установлено власника/володільця цього т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 .

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять, а викликані поліцейські до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), тому наведені вище докази є явно недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення про вчинення ОСОБА_3 правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 122-2 і ч. 5 ст. 122 КУпАП, оскільки у разі виявлення поліцейськими факту порушенням ОСОБА_3 п. 2.3д, 2.4 ПДР, останніми на виконання свого обов`язку (ч. 2 ст. 251 КУпАП) мали б бути зібрані відповідні докази (відеозаписи) та долучені до протоколів серії ААД № 656056 та ААД № 656057 від 11.07.2024 на підтвердження факту керування ОСОБА_3 т/з Lexus, д. н. з. НОМЕР_2 за викладених у цих протоколах обставин та вчинення ним правопорушень, якщо таке дійсно мало місце.

З`ясування вказаних питань є вирішальним у цій справі, але водночас апеляційний суд, хоч і має юрисдикцію розглядати як питання права, так і питання факту, але за власною ініціативою не може здійснювати пошук ключових доказів та використовувати їх у своєму рішенні, оскільки встановлені обставини можуть не тільки підтвердити висунуті аргументи, але і спростувати їх, тобто потенційно вони можуть завдати шкоди становищу особи, а тому, за відсутності звернення заінтересованої особи з проханням встановити певні факти чи зібрати конкретні докази, суд обмежується дослідженням лише тих доказів, які були надані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, та особою, щодо якої протокол складений.

У своєму рішенні «Гайдашевський проти України» від 06.02.2025 ЄСПЛ установив, що «здійснюючи власний пошук доказів та додатково засуджуючи заявника на основі отриманих таким чином доказів, апеляційний суд створив враження плутанини між ролями прокурора і судді та, відповідно, дав підстави для законних сумнівів щодо неупередженості суду з точки зору об`єктивного критерію. З огляду на їхню природу, обґрунтовані сумніви щодо об`єктивної неупередженості апеляційного суду, як це було виявлено у цій справі, не можуть розглядатися як такі, що відповідають ст. 6 Конвенції».

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 і ч. 5 ст. 122 КУпАП, за обставин, викладених як у відповідних протоколах поліцейських, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні цих правопорушень в судовому засіданні встановлено не було.

Однак, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 656055 від 11.07.2024, в ході розгляду справи апеляційним судом було установлено, що ОСОБА_3 24.06.2024 о 23:58 по вул. Армійська, 4 в м. Охтирка керував т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи та об`єктивно підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

- висновком Охтирської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкгольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.06.2024 за № 235, згідно якого водій ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- відеозаписами з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини проходження водієм ОСОБА_3 медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Відеозапис подій є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення можливості проходження ОСОБА_3 огляду на стан сп`яніння, а із самого відеозапису є очевидним, що він здійснений поліцейськими, які оформлювали адміністративні матеріали, а той факт, що зафіксовані на них події за участю ОСОБА_3 мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що поліцейськими при складанні протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_3 як учасника дорожнього руху. При цьому вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення містять всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) керування т/з особою в стані алкогольного сп`яніння, конкретний пункт ПДР 2.9а і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищенаведене підтверджує не лише факт керування водієм ОСОБА_3 т/з у стані алкогольного сп`яніння, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.9а ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський ОСОБА_5 11.07.2024 не перебував на службі і незаконно склав відносно протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Одночасно необхідно зауважити, що відповідно ЗУ «Про дорожній рух» Правила дорожнього руху України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3), а на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність т/з; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану т/з, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4 ПДР), тому вимога поліцейських до водія про зупинку т/з і проходження огляду на стан сп`яніння відповідає легітимній меті та завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а застосування уповноваженими на те посадовими особами Національної поліції заходів адміністративного впливу провадилось в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП), внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цього приводу задоволенню не підлягають.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП), тому послідовність викладення в диспозиціях наведених правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколу про адміністративні правопорушення (інших процесуальних документів), суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин саме ОСОБА_3 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, так як будь-який обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних і допустимих доказів.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне постанову судді суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування норми матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього встановлене цією нормою закону стягнення. Провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 5 ст. 122 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу цих правопорушень, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.07.2024 відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушенням норм процесуального права та ухвалити нову постанову.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, із позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік.

Провадження у справі відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122-2 та ч. 5 ст. 122 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу цих правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення ОСОБА_7 постанови про накладення штрафу і вноситься ним в установу банку України.

На підставі ч. 1 ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна ОСОБА_1 в порядку, встановленому законом.

На підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягнути:

- подвійний розмір штрафу, визначений у ч. 1 ст. 130 КУпАП та зазначений у цій постанові про стягнення штрафу;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначений Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов