КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кафідова О.В.
№ 33/824/2469/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №361/7/25

27 травня 2025року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Кафідової О.В.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Щиголя Володимира Валерійовича на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 172-6 КУпАП

в с т а н о в и в:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605гривень 60копійок.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 29березня 2025 року адвокат ОСОБА_1 - Щиголь В.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі ст.22 КУпАП та звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності отримана постанова суду першої інстанції під розпис 24 березня 2025 року.

В обґрунтування підстав для скасування постанови суду апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено чи підлягає особа адміністративній відповідальності (це питання з`ясовується з урахуванням положень ст.22 КУпАП); чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність (це питання з`ясовується з урахуванням положень статей 34 і 35 КУпАП); чи заподіяно майнову шкоду (це питання з`ясовується з урахуванням положень ст. 40 КУпАП).

Зазначає, що ОСОБА_1 протягом усього строку виконання обов`язків депутата своєчасно подавав декларації за попередні періоди, несвоєчасно подавши декларацію ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, фактично його дії характеризуються необережністю.

Необережність щодо недотримання строків подачі декларації не становить великої суспільної небезпеки, а також не завдало шкоди окремим особам, держав або суспільству.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, у вчиненому розкаявся, стверджував, що не мав на меті приховати доходи, невчасно подав декларацію за 2021 рік, у зв`язку з війною та відтермінуванням строку подання декларації.

Судом першої інстанції не надано правову оцінку соціальним даним особи - ОСОБА_1 , який є особою молодого віку, має міцні соціальні зв`язки, є батьком трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується як депутат, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, визнав вину у вчиненому адміністративному правопорушенні та щиро розкаявся.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 - Щиголь Володимир Валерійович апеляційну скаргу підтримав, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Прокурор Мольченко Олеся Олексіївна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіряючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову суду було винесено 17 березня 2025 року, крім того, матеріали справи місять розписку адвоката Щиголя В.В. про отримання копії постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року, яка датована 24 березня 2025 року. (а.с.67)

Враховуючи викладене, вважаю, що вказані апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року є поважними.

Відповідно до протоколу26.11.2024 ОСОБА_1 , будучи депутатом Броварської міської ради, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з підпунктом «Б» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, в порушенні вимог ч. 2 ст. 45 розділу VII та п. 2-7 розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII, несвоєчасно, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік після звільнення, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме: протоколом № 3321 від 25 грудня 2024 року, витягом з протоколу № 01 Броварської міської ради Київської області першої сесії сьомого скликання, згідно з яким зареєстровано обраних депутатів Броварської міської ради, зокрема ОСОБА_1 , на підтвердження наявності спеціального суб`єкта, витягом з протоколу № 01 Броварської міської ради Київської області першої сесії восьмого скликання щодо інформації про дострокове припинення повноважень депутатів та входження нових депутатів до Броварської міської ради за період 09.02.2022-01.10.2024, інформацією з Єдиного державного реєстру декларацій та послідовністю дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо декларації ОСОБА_1 від 26.11.2024.

Суд першої інстанції вважав, що відсутні поважніпричини для вчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік після звільнення, оскільки відповідно до його пояснень, особа перебувала на території України та мала вільний доступ до інтернету. Наявність технічних проблем, зокрема у роботі сайту НАЗК, які б могли перешкодити вчасному поданню декларацій не підтверджено жодними доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Так, частиною першою статті 176-2 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З диспозиції цієї норми вбачається, що об`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення реалізується у формі дії - несвоєчасне подання декларації.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачений обов`язок осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (зазначених, зокрема, у пункті 1 частини першої статті 3 названого Закону), щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Водночас у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» було установлено, що фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

12 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким внесено зміни до Закону України «Про запобігання корупції», зокрема пункт 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону викладено в новій редакції, якою установлено, що: особи, які у 2021-2022 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 вказаного Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року; з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII Закону України «Про запобігання корупції» (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Тобто, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2021 рік після звільнення до 31 січня 2024 року.

ОСОБА_1 порушив порядок в частині строків подання щорічноїдеклараціїза 2021 рік.

Отже, ОСОБА_1 щорічну декларацію за 2021 рік подав26листопада2024 року, тобто несвоєчасно, без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано правову оцінку соціальним даним особи - ОСОБА_1 , який є особою молодого віку, має міцні соціальні зв`язки, є батьком трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується як депутат, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, визнав вину у вчиненому адміністративному правопорушенні та щиро розкаявся, є необґрунтованими та спростовуються не лише доказами, наявними в матеріалах справи, а й доводами самої апеляційної скарги, в якій захисником визнається очевидність того факту, що ОСОБА_1 допустив відповідне порушення закону та подав декларацію з пропуском встановленого строку, разом з тим, порушення строку, хоча формально і містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але через малозначність не становить суспільної небезпеки та не заподіяло істотної шкоди суспільству та державі.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення судом було враховано суспільну небезпеку та характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також ступінь його вини, як пом`якшуючі відповідальність обставини те, що він вперше притягується до відповідальності, вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що такий розмір штрафу є мінімальним відповідно до санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме таке стягнення є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитися з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував вимоги, передбачені ст. 22, 23, 33 КУпАП, а саме характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують відповідальність.

Доводи апеляційної скарги не заперечують як факту несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 , так і висновків суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а зводяться до необхідності застосування ст. 22 КУпАП, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмеження усним зауваженням.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю є непереконливими, з огляду на те, що адміністративне правопорушення вчинене ним, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може бути визнано малозначним, оскільки є корупційним правопорушенням, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування.

З огляду на підвищену суспільну небезпечність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке вчинено ОСОБА_1 , з метою дотримання принципів запобігання та протидії корупції, в тому рахунку відкритості та прозорості діяльності органів державної влади, апеляційний суд вважає за неможливе його звільнення від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого за ст. 22 КУпАП, як про це просить захисник.

Даних про те, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення, пов`язане з корупцією, є малозначним, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зауважує, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП є формальним, тобто таким, який не передбачає обов`язкових елементів об`єктивної сторони - мети, мотивів та наслідків, для констатації наявності якого встановлення суспільно небезпечних наслідків не вимагається.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що порушення строку, хоча формально і містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але через малозначність не становить суспільної небезпеки та не заподіяло істотної шкоди суспільству та державі; що у даному випадку мова може йти лише про відсутність дисциплінованості у особи, тобто певного порядку поведінки, яка передбачає сумлінне ставлення до виконання всіх законів, нормативних актів та загальновідомих правил; що матеріали справи не містять жодних даних, які безпосередньо, поза розумним сумнівом, вказували б на наявність у нього умислу; що держава фактично не понесла жодних негативних наслідків, оскільки хоча і з запізненням, однак отримала декларацію ОСОБА_1 ; що для ОСОБА_1 юридичні наслідки після притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення будуть занадто суворі та несправедливі.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Таким чином, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_1 - Щиголя Володимира Валерійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року - задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_1 - Щиголю Володимиру Валерійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Щиголя Володимира Валерійовича залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: