Справа № 163/661/24
Провадження № 3-в/163/14/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Павлусь О.С.

з участю представника Волинської митниці Кунєвої З.Ю.,

розглянувши в приміщенні суду заяву головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицені Ганни Геннадіївни про роз`яснення судового рішення у справі № 163/661/24,

в с т а н о в и в :

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває постанова Любомльського районного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 163/661/24 про конфіскацію в дохід держави парфумованої води (духи): EDP 100 ml «Salvage» Man в кількості 2748 шт., вартістю 203793,97 гривень, вилученого за протоколом № 0010/20500/24 від 15 січня 2024 року.

Головний державний виконавець, посилаючись на положення п.8 ст.243 МК України, ст.ст.61, 62 Закону України «Про виконавче провадження», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №985 від 11.07.2002 Порядок розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, просить роз`яснити вищевказану постанову суду, а саме:

- чи підлягає конфіскована в дохід держави парфумована вода (духи) реалізації в порядку, встановленому Законом, та в подальшому у випадку її не реалізації безоплатній передачі і лише після цього знищенню;

- чи дане майно не підлягає реалізації, а підлягає згідно з ч.8 ст.243 МК України безоплатній передачі для потреб лікувальних, навчальних закладів, закладів та установ соціально-культурної сфери, інших закладів та установ, що фінансуються за рахунок державного та місцевих бюджетів;

- чи зазначене майно підлягає виключно переробці, утилізації чи знищенню.

Головний державний виконавець Гриценя Г.Г. в суд не з`явилась, у заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник Волинської митниці при вирішенні заяви головного держаного виконавця поклалась на розсуд суду.

Інші учасники справи про причини неявки не сповістили.

Дослідженням матеріалів справи встановлено підстави для такого висновку.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 08 серпня 2024 року в справі № 163/661/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.476 МК України, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з конфіскацією в дохід держави парфумованої води (духи): EDP 100 ml «Salvage» Man в кількості 2748 шт., вартістю 203793,97 гривень, вилученого за протоколом № 0010/20500/24 від 15 січня 2024 року.

Указана постанова набрала законної сили 07.10.2024 та звернута до виконання.

Постанова суду в частині конфіскації в дохід держави парфумованої води (духів) перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження «76913738 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2025.

Застосована постановою суду від 08 серпня 2024 року в справі № 163/661/24 конфіскація парфумованої води передбачена санкцією ст.476 МК України, яка визначає відповідальність за ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території товарів, призначених для виробничої або іншої підприємницької діяльності, з порушенням охоронюваних законом прав інтелектуальної власності.

Згідно із ч.1 ст.541 МК України постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем в установленому законом порядку.

У частині 8 статті 243 МК України визначено, що товари, конфісковані за рішенням суду відповідно до статті 476 цього Кодексу, у строки, встановлені законодавством для виконання судових рішень, підлягають безоплатній передачі для потреб лікувальних, навчальних закладів, закладів та установ соціально-культурної сфери, інших закладів та установ, що фінансуються за рахунок державного чи місцевих бюджетів, або переробці, утилізації чи знищенню.

Отже, наведені норми МК України чітко визначають долю конфіскованих рішенням суду за ст.476 МК України товарів двома шляхами, а саме у спосіб:

- безоплатної передачі для потреб лікувальних, навчальних закладів, закладів та установ соціально-культурної сфери, інших закладів та установ, що фінансуються за рахунок державного чи місцевих бюджетів;

- переробки, утилізації чи знищенню.

Відтак, в силу наведених законодавчих приписів реалізація конфіскованого товару в порядку Закону України «Про виконавчу службу» виключається.

Частиною 3 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.16 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №985 від 11.07.2002, майно, якість якого не відповідає вимогам стандартів, небезпечне в санітарно-епідемічному відношенні або яке не пройшло відповідного випробування, карантинної обробки чи непридатне для реалізації, продукти харчування та іграшки для дітей віком до 7 років у разі відсутності супровідної документації за висновком відповідної експертизи підлягають переробці або знищенню (утилізації) з урахуванням ступеня зносу та фактичного стану.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що конфіскований рішенням суду за ст.476 МК України товар підлягає безоплатної передачі для потреб лікувальних, навчальних закладів, закладів та установ соціально-культурної сфери, інших закладів та установ, що фінансуються за рахунок державного чи місцевих бюджетів, виключно в тих випадках, якщо цей товар відповідає вимогам стандартів, є безпечним в санітарно-епідемічному відношенні або пройшов відповідне випробування, а за відсутності належного підтвердження відповідності цим вимогам - товар підлягає переробці або знищенню (утилізації).

У цій справі згідно з наявними матеріалами відсутній експортний висновок про відповідність вилученого (конфіскованого) товару стандартам якості та безпеки. Учасники справи такого доказу суду не надавали.

Під час розгляду справи про порушення митних правил питання відповідності вилученого товару стандартам якості і безпеки суд не розглядав, оскільки в силу диспозиції ст.476 МК України зазначене питання не є предметом даної категорії справ і не входить до предмету доказування.

Разом з тим, на стадії примусового виконання сторони виконавчого провадження не позбавлені права на подання такого доказу (експортного висновку) державному виконавцю або ж здобуття такого доказу власне самим державним виконавцем в силу наданих йому законом повноважень.

Роз`яснення судового рішення в процесуальному аспекті це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш чіткій і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення виникає через неоднозначне розуміння рішення суду з метою його виконання.

Таким чином, з огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що постанова суду від 08 серпня 2024 року в справі № 163/661/24 в частині призначеного додаткового стягнення у вигляді конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил, якими є ввезені на митну територію України з порушенням прав інтелектуальної власності товари - парфумована води (духи), є цілком зрозумілою, не мітить будь-якого неоднозначного чи двоякого трактування, а її порядок виконання чітко врегульований нормами чинного законодавства, на які в у поданій заяві посилається сама ж головний державний виконавець.

Отже, постанова суду додаткового роз`яснення не потребує, а тому у задоволенні заяви головного державного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст.243, 541 МК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицені Ганни Геннадіївни про роз`яснення судового рішення у справі № 163/661/24 відмовити.

Постанова в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області О.С. Павлусь