№ 207/922/25
№ 3/207/334/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Бистрова Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 2 РУП ГУНП України в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130, ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2025 року о 19.27 годині, в м.Кам`янське по вул. Менделєєвій, водій ОСОБА_1 керував ТЗ «?Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації руху, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою технічного приладу Alcotester Drager або в медичному закладі відмовився під запис на бодікамеру. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Зазначений факт підтверджується протоколом серії ЕПР1 № 240319 від 06.02.2025 року, поясненнями.

Також, 06 лютого 2025 року о 19.40 годині гр.. ОСОБА_1 перебуваючи по вул. Затишна, в м.Кам`янське, не виконав неодноразову законну вимогу про припинення правопорушення, поводив себе зухвало та нахабно.

Зазначений факт підтверджується протоколом серії ВАД № 641681 від 06.02.2025 року, поясненнями.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини у вчиненні правопорушень не визнав і пояснив, що ст. 185 КУпАП передбачена відповідальність саме за злісну непокору законному розпорядженню або законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, натомість в протоколі від 06 лютого 2025 року не вказано, що з мого боку малася злісна непокора, тобто факт наявності злісної непокори співробітником поліції не встановлений, що вказує на відсутність підстав для притягнення його до відповідальності за ст. 185 КУпАП, тому як фабула (суть) викладеного в протоколі адміністративного правопорушення повинна повністю відповідати диспозиції відповідної статті КУпАП. З огляду на те, що диспозиція (об`єктивна сторона) ст. 185 КУпАП передбачає діянні у вигляді злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, і не передбачає відповідальності за невиконання неодноразової вимоги про припинення правопорушення, то притягнення мене до відповідальності за ст.185 КУпАП є безпідставним та необгрунтованими. Що стосується, нібито, вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, то з цього приводу необхідно враховувати, що відповідальність за цією статтею передбачена щодо особи, яка керує транспортним засобом. Так, в протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП вказано, що він, нібито, керував транспортним засобом Toyota Prado дз НОМЕР_1 . З цього приводу звернув увагу суду, що на долученій до протоколу відеозапису чітко вбачається, що на дорозі знаходиться зовсім інший автомобіль - TOYOTA LEND CRUSER 200 дз НОМЕР_2 , і саме щодо даного автомобіля у співробітників поліції були претензії, що він ним керував з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Тобто, жодних претензій з боку поліцейських до нього з приводу керування транспортним засобом Toyota Prado дз НОМЕР_1 , - не було і не висувалося. Більш того, він наполягав на тому, що о 19:40 год. 06 лютого 2025 року він взагалі ніяким автомобілем не керував. Так, в цей день він проводив час зі своїм товаришем і його повинна була забрати ОСОБА_2 - жінка з якою він на теперішній час проживає однією сім`єю, яка і приїхали з цією метою на вул. Менделєєва на автомобілі TOYOTA LEND CRUSER 200 дз НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить її матері - ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_2 приїхала, то він попрохав її відвести його та його товариша до їх знайомого, який мешкає на БАМі, але вона від такої пропозиції відмовилася, він став наполягати, з цього приводу в них виник скандал, ОСОБА_2 наголосила, що її мати не давала їй дозволу на її автомобілі як на таксі розвозити його з товаришами по місту, що призвело до ще більшої суперечки між ними, після чого ОСОБА_2 забрала ключі від автомобіля і взагалі пішла з того місця. А він з товаришем залишилися біля автомобіля TOYOTA LEND CRUSER 200 д.н.з НОМЕР_2 та став чекати, коли ОСОБА_4 заспокоїться та повернеться. Саме в цей момент під`їхали співробітники поліції та стали пред`являти до нього претензії щодо керування даним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що не може відповідати дійсності, оскільки він не тільки не керував згаданим автомобілем, а взагалі не міг ним керувати з огляду на відсутність ключів від нього. Вважає, що наведені ним обставини в достатній мірі вказують на те, що жодних підстав притягати його до відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 і ст. 185 КУпАП не існує, у зв`язку з чим просив закрити справу у зв`язку з відсутність в його діях складу вказаних правопорушень..

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протоколи та додані до них матеріали, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Так, статтею 185 КпАП України передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за текстом - Інструкція).

Згідно з п. 16 Розділу ІІІ Інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) видається на підставі акта медичного огляду.

Відповідно до п. 7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ч.1 - ч.3), встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Є три склади об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, які полягають у: керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керує транспортним засобом.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №240319 від 06.02.2025 року, в м.Кам`янське по вул. Менделєєвій, водій ОСОБА_1 керував ТЗ «?Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації руху, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою технічного приладу Alcotester Drager або в медичному закладі відмовився під запис на бодікамеру. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_1 керував ТЗ «?Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_1 о 19 год. 27 хв. 06.02.2025 року в м. Кам`янське по вул. Менделєєвій.

На оглянутому в судовому засіданні відеозаписі, наданому суду до матеріалів справи органом поліції, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 керував ТЗ «?Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_1 та не зафіксовано зупинки такого транспортного засобу, оскільки відеозапис містить фіксацію правопорушення судом не встановленої особи, а у цій категорії справ він є одним з ключових доказів по справі, оскільки є об`єктивним, на його зміст, як правило, не впливають пояснення учасників справи та на підставі нього можливо встановити всю повноту події правопорушення та порядок проведення огляду водія або відмови водія від проходження медичного огляду, а у разі його відсутності, працівниками поліції необхідно було залучити свідків, оскілки їх відсутність є істотним порушенням вимог процесуального закону та неповноту в збиранні доказів, протокол, рапорт, направлення, акт огляду на місці, які містяться в матеріалах справи є явно недостатніми для спростування презумпції невинуватості особи та доведення її винуватості, а отже ОСОБА_1 ніяким чином не порушив вимоги ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням всіх досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що суду не представлено допустимих та достовірних доказів вчинення правопорушення, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення, які б у своїй сукупності достеменно підтвердили наявність у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого п.2.5 ПДР України ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, суд звертає увагу на таке.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, суду були надані такі докази: - протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №641681 від 06.02.2025 року; - рапорти; - відеозапис, доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Однак, перевіряючи вказані докази, суд дійшов до переконання, що вони не вказують прямо або опосередковано на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, з огляду на таке.

За матеріалами справи ОСОБА_1 заперечував свою вину, під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП, та суду пояснив, що підчас того як він перебував в транспортному засобі, який стояв припаркований на узбіччі вул. Менделєєва в м.Кам`янське, до нього підійшли працівники поліції, на прохання яких він вийшов з автомобіля. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що він не керував транспортним засобом, особисто сам хотів пройти до відділку поліції. Однак до нього було застосовано затримання, одягнуто кайданки, доставлено до відділку поліції та не виконано вимоги щодо надання захисника.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №641681 від 06.02.2025 року зазначено, що ОСОБА_1 , за адресою: м. Кам`янське, вул. Затишна, 06.02.2025 року о 19.40 годині не виконав законну вимогу поліцейських, а саме ОСОБА_1 штовхав працівника поліції, поводив себе зухвало та нахабно, за що передбачена відповідальність за ст.185 КУпАП.

Диспозицією ст.185 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відтак, відповідно до ст.185 КУпАП, злісна непокора повинна проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Разом з цим, зміст статті 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського. Вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

Так, суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №641681 від 06.02.2025 року не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, а також, із його змісту неможливо встановити, від виконання якої саме законної вимоги (розпорядження) працівника поліції відмовився ОСОБА_1 та в чому ця вимога полягала, у зв`язку з чим, його відмову слід вважати злісною непокорою. Наявність зухвалої поведінки особи не визначає непокору злісною.

Також суд наголошує, що стаття 59 Конституції України закріплює, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", "право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником.... є однією з основних ознак справедливого судового розгляду". Також у п. 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі "Кромбах проти Франції" вказано, що "хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду".

Необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях провадження, оскільки випадки, коли особі не призначено захисника за його клопотанням, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Лучанінова проти України", де зазначено, що "для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження" (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі "Сальдуз проти Туреччини" та пункти 90-91 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі "Яременко проти України"). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі "Камазінскі проти Австрії").

Відмова в задоволенні клопотання особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності є безумовним порушенням права на захист, та перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати додаткові докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки це є недопустимим, що буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи.

У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду справи судом мають бути витлумачені на користь останнього.

ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже, в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Ст.62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, враховуючи викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП є недоведеною, а факт керування транспортним засобом та лісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим та враховуючи, що винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає, що провадження в справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 130, 185, 247, 280, 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст.185 КпАП України закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя Л.О.Бистрова