Справа № 131/590/25
Провадження № 33/801/539/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коваль А. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шкільняка Бориса Михайловича на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області 15 квітня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 04 квітня 2025 року о 13:54 у м. Іллінці по вул. Соборній громадянка ОСОБА_1 , рухаючись на автомобілі «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила обгін по правій стороні, чим спричинила аварійну ситуацію, а в подальшому дорожньо-транспортну пригоду з громадянином ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушила п. 13.3 Правил дорожнього руху України.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник Драган А. І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У апеляційній скарзі захисник зазначає, що п. 13.3 ПДР України ОСОБА_1 не порушувала, а як пояснювала на місці події в своїх письмових поясненнях, 04.04.2025 року рухалась за кермом автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Соборній, з метою виконання повороту праворуч на вул. Максима Кривоноса, завчасно зайняла крайнє праве положення, а водій автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , порушивши п.п. 10.1., 10.4. ПДР України здійснив зіткнення з керованим нею автомобілем.

Такі пояснення ОСОБА_1 щодо механізму та обставин ДТП повністю доводяться наявним в матеріалах справи відеозаписом з камери зовнішнього спостереження. З вказаного відеозапису, чітко вбачається як водій автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , перед виконанням маневру, а саме, згідно його пояснень, повороту праворуч всупереч п.10.1. ПДР України не переконався в безпечності свого маневру, та всупереч п.10.4. ПДР України здійснював поворот не з крайнього правого положення на проїзній частині дороги, тим самим допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка не здійснювала обгону, тобто виїзду на зустрічну смугу для руху, а з дотриманням ПДР України мала намір виконати поворот праворуч.

Суд першої інстанції у постанові в якості доведення вини ОСОБА_1 зіслався на пояснення водія автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , які в принципі не можуть вважатись належним доказом правомірності притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, оскільки повністю суперечать матеріалам справи, і надані ним з метою уникнення відповідальності.

Також у апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, захисник Драган А. І. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи видно, що вперше апеляційна скарга була подана 24.04.2025 року в межах строку на апеляційне оскарження, однак була повернута постановою Вінницького апеляційного суду від 06.05.2025 року у зв`язку з не підтвердженням повноважень адвоката на подання апеляційної скарги і повторно скарга подана 08.05.2025 року із долученням відповідних документів на підтвердження повноважень захисника.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Як видно із протоколу від серії ЕПР1 № 290554, 04 квітня 2025 року о 13 год 54 хв в у м. Іллінці по вул. Соборній ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила обгін по правій стороні, чим спричинила аварійну ситуацію, а в подальшому дорожньо-транспортну пригоду з громадянином ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 3).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих працівникам поліції 04 квітня 2025 року, того дня близько 13 год 55 хв він керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Соборній зі сторони вул. Варварівки і біля ліцею № 2 здійснював маневр правого повороту, включивши показник правого повороту, у цей час праворуч його почав обганяти автомобіль «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 , також повертаючи праворуч. За кермом була дівчина 18 років (а. с. 4).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 04 квітня 2025 року, того дня вона рухалася по вул. Соборній на транспортному засобі «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 . Повертала на вул. М. Кривоноса і завчасно зайняла крайнє праве положення, а водій транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , з порушенням п. 10.1, п. 10.4 здійснив наїзд на автомобіль ОСОБА_1 . З протоколом не згодна (а. с. 5).

На а. с. 7 схема ДТП, на якій відображено місцерозташування автомобілів, місце зіткнення та вказано перелік видимих пошкоджень транспортних засобів.

Також до матеріалів справи долучено відеозаписи із нагрудної камери поліцейського та із вуличних камер відеоспостереження.

На відеозаписі із нагрудної камери поліцейського зафіксовано складання схеми ДТП.

На відеозаписі із вуличних камер відеоспостереження зафіксовано як о 13 год 34 хв дорогою рухається автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , а за ним «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 .

Під`їжджаючи по повороту, автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснює випередження автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , займаючи крайнє праве положення. У момент, коли автомобілі фактично порівнялися, автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , починає маневр повороту праворуч, допускаючи зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 .

Положеннями п.п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У протоколі серії ЕПР № 290554 зазначено, що ОСОБА_1 здійснила обгін по правій стороні, чим спричинила аварійну ситуацію, а в подальшому дорожньо-транспортну пригоду з громадянином ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху,

Згідно із вимогами п. 13.3 ПДР під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що:

безпечний інтервал це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху;

крайнє положення на проїзній частині - положення транспортного засобу на відстані від краю проїзної частини (середини проїзної частини або розділювальної смуги), яка не дає можливості рухатися попутному транспортному засобу (у тому числі двоколісному) ще ближче до краю проїзної частини (середини проїзної частини або розділювальної смуги);

обгін випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху;

випередження рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі.

Відповідно до п. 11.1. ПДР України кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Згідно із п. 10.4 ПДР України перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку.

Як чітко вбачається із долученого до справи відеозапису, що ОСОБА_1 завчасно дотримуючись безпечного інтервалу між автомобілями, зайняла крайнє праве положення для здійснення маневру повороту праворуч і здійснила випередження автомобіля, яким керував ОСОБА_2 .. При цьому зіткнення автомобілів відбулося у момент, коли вони майже повністю порівнялися, перебуваючи у сусідніх смугах у попутному напрямку руху, у той час як водій ОСОБА_2 почав виконувати маневр повороту праворуч.

Вказані обставини свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 порушень п. 13.1 ПДР України. До того ж працівниками поліції у протоколі неправильно було визначено дії ОСОБА_1 як обгін автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 , адже на зустрічну смугу руху вона не виїжджала, натомість здійснювала випередження вказаного автомобіля, з урахуванням положень п. 11.1. ПДР України.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

В силу ч. 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, є законні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної постанови у зв`язку з недоведеністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 245, 247, 280, 289, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шкільняка Бориса Михайловича задовольнити.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук