Справа № 727/4584/25
Провадження № 3-зв/727/2/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судового засідання Ковбінька Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці, заяву про самовідвід судді Шевченківського районного суду м. Чернівці Бойко Марини Євгеніївни по розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ

17.04.2025 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці на розгляд поступили з Чернівецького районного управління поліції матеріали адміністративної справи (ВАД) №652920 за ч.1 ст.172-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями названі матеріали розподілені для розгляду судді Бойко М.Є. (а.с. 9).

Суддею Бойко М.Є. 23.05.2025р. заявлено самовідвід. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву про самовідвід судді Бойко М.Є. було передано на розгляд судді Слободян Г.М.

Заява про самовідвід суддею Бойко М.Є. мотивована тим, що у провадженні судді Бойко М.Є. перебуває на розгляді цивільна справа №727/13484/24за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2025 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення №727/4584/25, а саме: із заяви потерпілої ОСОБА_2 , поданої нею до Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області, обставини, викладені у відповідному протоколі серії ВАД №652920 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, стосуються події, яка мала місце 19.03.2025 року у приміщенні Шевченківського районного суду м. Чернівці. Зокрема, вважає, що зазначені вище обставини відбулися під час відібрання експериментальних зразків підпису для проведення почеркознавчої експертизи по справі №727/13484/24, яка перебуває у моєму провадженні на розгляді, та вказані у протоколі дії ОСОБА_1 відбувалися за участі секретаря судового засідання Васківчук В., яка, згідно з твердженнями ОСОБА_2 , була безпосереднім очевидцем описаних подій, перебувала в приміщенні під час інциденту, а також робила зауваження ОСОБА_3 щодо його поведінки. А, отже, секретар судового засідання ОСОБА_4 - Васківчук В. є потенційним свідком у справі, показання якої можуть мати істотне значення для з`ясування обставин конфлікту, зокрема з огляду на її безпосередню присутність і спостереження за поведінкою учасників подій. На думку судді, з метою забезпечення неупередженого, справедливого й об`єктивного розгляду справи, а також виключення сумнівів сторін в об`єктивності та неупередженості судді, наявними є підстави для самовідводувід розгляду справи про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП на підставі ч.4 ст. 75 КПК України та заяву судді про самовідвід задовольнити.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП, ОСОБА_1 , своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду заяви про відвід судді (п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», постанова ВП ВС № 800/547/17 від 25.04.2018), учасники справи в судове засідання не з`явився і будь-якого клопотання про відкладення розгляду справи від останнього не надійшло, а тому суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви про відвід самовідвід судді Бойко М.Є. у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи викладені в заяві про самовідвід судді Бойко М.Є., суд вважає, що заява про самовідвід судді підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. При цьому чинні процесуальні норми КУпАП не містять положень щодо обставин, які виключають участь судді в провадженні у справі про адміністративне правопорушення, підстав для відводу/самовідводу і порядку їх вирішення.

Згідно вимог ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями КУпАП питання відводів або самовідводів судді у справі про адміністративне правопорушення не врегульоване.

Відповідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, поширивши тим самим певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу законодавства України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення заяви судді Бойко М.Є. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом учасників провадження (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання. При цьому, у випадках, коли положення адміністративного законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах.

Нормами, про які йдеться мова у КПК є: ст. 75, 76, 80-82, які визначають обставини, які виключають участь судді у розгляді провадження, підстави для відводу та порядок його вирішення, зокрема у разі заявлення самовідводу суддею, якій здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК. Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу».

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі №2-591/11 зазначила, що суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

У відповідності до ч.1 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Основним завданням судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судових спорів, на основі принципів, зокрема, верховенства права та рівності всіх учасників перед законом і судом. Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів також викладені у рішеннях ЄСПЛ (зокрема, справа «Мироненко та Мартиненко проти України» (Mironenko and Martenko v. Ukraine), заява № 4785/02, 10.12.2009, п. 66, 69, 70), згідно яких наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, необхідно з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді. У справі «Білуха проти України» (рішення від 09.11.2006, заява № 33949/02) ЄСПЛ констатував, що «наявність безсторонності відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49). При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною» (п. 52).

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, а у п. 2.5 цих принципів визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При цьому суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів судового процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення справи. Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням РСУ від 04.02.2016 № 1, роз`яснено, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства і виступає мірою реалізації завдань справедливого суду (ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013). При цьому, здійснюючи розгляд справ ЄСПЛ констатував, що «…сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду, що має підґрунтя на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії» (Ilie v. Romania), заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості окремого судді під час розгляду конкретної справи, оскільки кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (ст. 6 Конвенції). При цьому незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. Незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів, які повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення (Висновок № 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів).

Пунктом 1.5 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 10.07.1998) встановлено, що суддя зобов`язаний підтримувати високий рівень компетентності, необхідний для вирішення справ у кожному конкретному випадку, оскільки від рішення судді залежать гарантії та права особи.

А відтак, з метою виключення сумніву щодо об`єктивного, безстороннього розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-якого стороннього спостерігача не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви судді Бойко М.Є. про самовідвід.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.246, 283-285 КУпАП, ст.75-80 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Шевченківського районного суду м. Чернівці Бойко М.Є. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення №727/4584/25, провадження 3/727/1184 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП передати до канцелярії суду для повторного перерозподілу, згідно вимог чинного законодавства.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Слободян Г.М.

.