запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/535/25Головуючий у 1-й інстанції Губанов Р.О.
Єдиний унікальний №322/158/25Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шиша Антона Борисовича на постанову судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 03.02.2025 року о 00 год. 16 хв. у с.Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області по вул.Грушевського в районі будинку №6 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kia Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

В апеляційній скарзі захисник Шиш А.Б. просив скасувати зазначену постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та правопорушення було вчинено останнім в стані крайньої необхідності.

ОСОБА_1 за приписами ч.2 ст.266-1 КУпАП міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини.

Тому вся процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є недійсною.

В судове засідання апеляційного суду яке було призначено на 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 та захисник Шиш А.Б. не з`явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені через додаток «Viber» у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом ДСА України за №28 від 23.01.2023 року.

25 квітня 2025 року захисник Шиш А.Б. до суду подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі.

Зазначена справа була відкладена на 16 травня 2025 року.

16 травня 2025 року ОСОБА_1 і його захисник Шиш А.Б. не з`явились до суду повторно. 14.05.2025 року захисник Шиш А.Б. до суду подав вдруге клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі.

Апеляційний суд зауважує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення разом з апеляційною скаргою захисника Шиша А.Б. до апеляційного суду надійшли 31.03.2025 року.

Апеляційна скарга захисника перебуває в провадженні апеляційного суду понад місяць. Відтак, подальший тривалий нерозгляд справи буде грубим порушенням вимог ч.4 ст.294 КУпАП.

Тому у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП повторна неявка ОСОБА_1 і його захисника Шиша А.Б. до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутності в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення в повному обсязі підтверджена даними, що містяться

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №794914 від 03.02.2025 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_1 у зазначений час керував автомобілем «Kia Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння;

- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6810, за результатом якого встановлено позитивний результат з показником 1,19 ‰ алкоголю і з яким ОСОБА_1 погодився;

- у роздруківці результатів приладу "Alcotest Drager 6810", з яких вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу «Alcotest Drager 6810», а результат тестування склав 1,19 ‰ алкоголю, (тест №2640), з результатом ОСОБА_1 погодився, підписавши його;

- відеозаписом правопорушення.

Зазначені докази в їх сукупності суд першої інстанції належним чином проаналізував та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення не оспорюється, натомість захисник зазначає, що вказане правопорушення було вчинено ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності.

Відповідно до положень ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

З відеозаписах вбачається зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 (запис №1). Останній одразу пояснює, що він військовий і що його викликали (запис №2).

Спілкування поліцейських з ОСОБА_1 під час якого останній повторював, що він є військовим, місцевим, що його викликали, перепитував чи потрібно зателефонувати командиру щоб той підтвердив ці обставини (початок запису №3). Інспектором було виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння (цей же запис, тайм код 02:05). ОСОБА_1 заперечував факт вживання алкоголю. Втім інспектором була висунута вимога для проходження огляду. Після цього ОСОБА_1 вказав, що ввечері коли він лягав спати дійсно вжив невелику кількість пива, втім стверджував, що він тверезий, постійно наголошуючи, що у нього обмаль часу (цей же запис, 03:03).

В подальшому ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Також він зателефонував особі, яку називав «Кірюш» і повідомив про те, що був зупинений поліцейськими, для того щоб перевірити чи тверезий він чи ні. Повідомив, що він є тверезим, що все гаразд (03:35 - 03:56). Подальше проведення огляду на місці зупинки (04:25 06:10). Після отримання результатів приладу, ОСОБА_1 перепитував щодо якоїсь можливості «вирішити це питання», втім отримував від поліцейських негативну відповідь.

На запитання поліцейського ОСОБА_2 відповів, що виклик ВСП не потрібен (06:20). Інспектор Врубель Д.П. наголосив на тому щоб ОСОБА_1 телефонував командиру, для повідомлення про те, що він відсторонений від керування.

ОСОБА_1 спочатку уникав відповіді щодо згоди чи не згоди з результатом огляду, постійно перепитував щодо можливості «вирішення питання», втім пізніше відмовився пройти огляд у закладі охорони здоров`я і зазначив, що згоден з результатом огляду (цей же запис, 07:20).

Згодом ОСОБА_1 ще раз зателефонував особі, яку називав «Кєря» і просив щоб поїхав «Бро», повідомив, що розповість пізніше про те, що трапилось, казав, що все гаразд. Коли ОСОБА_1 підвищив голос поліцейський ОСОБА_2 знову перепитав чи потрібно визивати ВСП, на що той відповів негативно. Після цього інспектор Врубель Д.П. і ОСОБА_1 фактично домовились про те, що в разі якщо останній буде поводить себе спокійно, вони (поліцейські) складуть протокол, та допоможуть йому ( ОСОБА_1 ) доїхати додому.

Подальше складання матеріалів, під час якого ОСОБА_1 періодично просить поліцейських не складати протокол і відпустити його. ОСОБА_1 наголошує, що він, так би мовити, не за власним бажанням сів за кермо, що його викликали. Інспектор Врубель Д.П. пояснює ОСОБА_1 , що треба було повідомити командира, що він не може приїхати, оскільки він випив.

Пізніше ОСОБА_1 знову спілкується по телефону з особою, яку називає «Кєря», каже що все нормально, що тоді приїде вранці, розбиратися по машинам, пояснює, що його відвезуть додому (кінець запису №3, початок запису №4). Після цього ОСОБА_1 підписує документи (вочевидь роздруківку і Акт, початок запису №4), поліцейський ОСОБА_2 роз`яснює йому права (цей же запис, 00:52 01:32). ОСОБА_1 пояснював, чому саме його викликали для виконання цього завдання. Подальше складання матеріалів (решта запису №4 і запис №5). Після складання протоколу, він був зачитаний ОСОБА_1 , підписаний останнім. Також ОСОБА_1 виданий тимчасовий дозвіл (запис №6, 06:40 09:50). На питання інспектора Врубеля Д.П. хто буде забирати автомобіль, ОСОБА_1 просить надати йому можливість самостійно доїхати додому, інспектор відмовляє, після чого ОСОБА_1 просить інспектора відвезти його і пояснює куди саме (кінець цього запису).

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 станом на 03.02.2025 року був військовослужбовцем та виконував термінове доручення командування військової частини, пов`язане з військовою службою, не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 (а) ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Заподіяна в стані крайньої необхідності шкода повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої не може бути виправдано станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Доказів того, що саме 03.02.2025 року виникла ситуація, яка спонукала ОСОБА_1 керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. В апеляційній скарзі не йдеться про жодну небезпеку, яку ОСОБА_1 потрібно було усувати. Не йдеться в ній і про заподіяння ОСОБА_1 якоїсь шкоди, в наслідок усунення ним такої небезпеки. Не йдеться в апеляції й про те, щоб хтось інший, ніж ОСОБА_1 , який фактично не маючи законних підстав для свого увільнення, фактично вживав алкогольні напої на службі під час виконання військового обов`язку, не мав змоги доправити останнього на місце несення служби.

На думку апеляційного суду, поліцейськими дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року № 1395.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.

Доводи захисника про те, що згідно з вимогами ст.266-1 КУпАП ОСОБА_1 міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а поширюються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, зокрема ст. 172-20 КУпАП. Отже, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується загальний порядок проходження огляду на підставі ст.266 КУпАП, які проводять працівники поліції.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Шиша Антона Борисовича залишити без задоволення.

Постанову судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 березня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 322/158/25