КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№33/824/2060/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року місто Київ

справа № 758/11253/24

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника-адвоката Ан Ірини Миколаївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката Ан Ірини Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Ан І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції допустив поверхневе ставлення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та не врахував, що на відеозаписі відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, протокол складено невірно, обставини викладені у протоколі не збігаються з обставинами викладеними на боді-камері, ОСОБА_1 не роз?яснювались його права, в діях поліцейських наявна провокація, в матеріалах справи відсутня безперервна відеофіксація.

Вказувала, що у матеріалах справи відсутні записи або інші докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає лише за умови, що особа саме керувала транспортним засобом, відсутність такого факту свідчить про недоведеність складу правопорушення.

Посилалася на те, що факти викладені у протоколі містять суттєві розбіжності з обставинами, що містяться на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції. Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 нібито 17 серпня 2024 року о 23.43 год. керував автомобілем, водночас, як вбачається з відеозапису з боді-камери о 23.37 ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля та спілкується з поліцейськими.

Вказувала, що з відеозапису з боді-камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 не повідомлено його прав та не повідомлено про його право пройти медичний огляд на стан сп?яніння у медичному закладі, у разі незгоди з оглядом на місці. Як вбачається з відеозапису з боді-камери, поліцейські просто вказують йому де треба підписати направлення на огляд. Незважаючи на те, що він акцентував, що відмовляється від проходження саме від драгеру. Відтак, поліцейські, шляхом зловживання своїми повноваженнями по суті змусили ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду в медичному закладі, тоді як останній мав впевненість у тому, що відмовляється від драгеру.

Зазначала, що в матеріалах справи відсутній повний відеозапис, який є належним доказом у справі, наявний лише не безперервний відеозапис, який постійно переривається та містить уривки відеозаписів різної тривалості, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом.

Вказувала, що протокол та долучені до нього докази не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності, а від так не може братися до уваги, як доказ винуватості особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Також захисник-адвокат Ан І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просила поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року.

Посилалася на те, що в судовому засіданні 06 грудня 2024 року судом не повідомлено її про прийняте судове рішення, оскільки суддя видалився у нарадчу кімнату для ухвалення такого рішення.

Вказувала, що сторона захисту дізналася про наявність судового рішення по справі 17 грудня 2024 року, а саме, після отримання Розсилки процесуальних документів від Подільського районного суду міста Києва по справі №758/11253/24, що підтверджується роздруківкою з поштової скриньки адвоката (а.с. 96).

В судовому засіданні апеляційного суду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисник-адвокат Ан І.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Ан І.М., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 06 грудня 2024 року, а її копію направлено адвокату Ан І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 17 грудня 2024 року на електронну адресу (а.с.39).

Апеляційна скарга була подана у десятиденний термін з моменту отримання постанови, а саме 23 грудня 2024 року.

Постановою судді Київського апеляційного суду від 27 січня 2025 року відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження у зв`язку з відсутністю підстав для поновлення адвокату Ан І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга захисника-адвоката Ан І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 повторно була подана 17 лютого 2025 року.

Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.

За правилами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до п.п.2, 3, 6, 7 вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а за змістом п.8 Порядку №1103 від 17 грудня 2008 року у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №113697, 17 серпня 2024 року о 23:43 год. в місті Київ по вулиці Копилівська, 65, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом «Ravon R2» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 18 серпня 2024 року серії ЕПР1 №113697;

постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2856211 від 17 серпня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ravon R2» д.н.з. НОМЕР_1 , 17 серпня 2024 року о 23:43:45 год. у місті Київ по вулиці Копилівська, 65, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 серпня 2024 року;

відеозаписом з камери №472117, 472709.

Як вбачається з відеозапису, на запитання працівників поліції чи вживав ОСОБА_1 алкоголь, останній відповів, що ні (23:39:52). Далі працівниками поліції було повідомлено, що він перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, на що ОСОБА_1 відповів, що він думав, що там поворот (23:39:57-23:40:08). На запитання працівника поліції чи точно останній не вживав алкоголь, ОСОБА_1 відповів, що точно не вживав (23:40:47-23:40:52) після чого працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що останній відповів, що якщо треба буде він пройде (23:40:57-23:41:11). На запитання ОСОБА_1 , чи може він відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції повідомили його, що він може відмовитися, але на нього буде складено адміністративний матеріал за ст. 130 КУпАП, п.2.5 ПДР України за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння (23:50:06-23:50:33). ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» (23:52:16) після чого працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до лікаря-нарколога, на що останній теж відмовився (23:52:47-23:52:49).

Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.

З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.5, ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні записи або інші докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає лише за умови, що особа саме керувала транспортним засобом, відсутність такого факту свідчить про недоведеність складу правопорушення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, на запитання працівників поліції чому ОСОБА_1 не користується ременями безпеки, він сам повідомив працівникам поліції, що тільки зняв, а так їхав з ними (23:37:26-23:37:33) та при повідомленні працівниками поліції, що ОСОБА_1 перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, останній відповів, що він думав, що там поворот (23:39:57-23:40:08), в наслідок чого на ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2856211 від 17 серпня 2024 року (а.с.4). Крім того як вбачається з відеозапису під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 весь час перебував за кермом транспортного засобу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що його було зупинено працівниками поліції через порушення ним ПДР, а саме перетину суцільної лінії дорожньої розмітки та було складено на нього постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Зазначив, що штраф за постановою ним було сплачено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з відеозапису з боді-камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 не повідомлено його прав та не повідомлено про його право пройти медичний огляд на стан сп?яніння у медичному закладі, у разі незгоди з оглядом на місці, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідно до відеозапису, працівники поліції двічі перепитали у водія ОСОБА_1 чи бажає він проїхати до лікаря-нарколога для проходження огляду, на що останній відповів, що він зараз не може та відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога (23:52:32-23:52:50).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній повний відеозапис, який є належним доказом у справі, а наявний лише не безперервний відеозапис, який постійно переривається та містить уривки відеозаписів різної тривалості, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст. 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, що міститься в матеріалах справи та який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

З вказаного відеозапису вбачається, що на ньому відображені події, що описані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №113697 від 18 серпня 2025 року. Підстави вважати вказаний відеозапис неналежним та недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на ньому зафіксований той самий транспортний засіб і та ж особа, які вказані у зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, вказаний відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику-адвокату Ан Ірині Миколаївні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ан Ірини Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.