Провадження №3/592/48/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков Ігор Геннадійович, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, -

В С Т А Н О В И В :

05.11.2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 166432 поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капралом поліції Моргуном Сергієм Володимировичем. У вказаному протоколі зазначено про те, що 04.11.2024 року о 22 годині 13 хвилин в м. Суми по вул. Баранівській на блокпосту № 7 водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотестера Drager Alcotest 7510 , результат позитивний 2,19 ‰ . Водій з результатами не погодився. Його було запрошено до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, де водій ОСОБА_1 відмовився від проходження шляхом відмови, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. п. 1) .

21.05.2025 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми письмові пояснення по справі про адміністративне правопорушення, із змісту яких вбачається, що на розгляді Ковпаківського районного м. Суми знаходиться адміністративний матеріал відносно нього ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 166432 від 05.11.2024 року він притягується до адміністративної відповідальності за те, що 04.11.2024 року о 22 годині 13 хвилин по вул. Бараніваська в м. Суми на блокпосту № 7 керував транспортним засобом транспортним засобом Volkswagen Transporter , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на алкогольне сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотестера Drager Alcotest 7510 , результат позитивний 2,19 ‰ . Водій з результатами огляду не погодився, був запрошений до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, де відмовився від проходження шляхом відмови, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Він ОСОБА_1 , винним себе не визнає, оскільки не вважав та не вважає себе таким, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, а співробітниками поліції відносно нього були допущені грубі порушення процедури проведення медичного огляду. В матеріалах справи відсутні відомості про причину зупинки транспортного засобу. З відеозапису вбачається, що після отримання результатів огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора алкотестера Drager Alcotest 7510 , який показав результат 2,19 ‰ , він з його результатом був не згодний, у зв`язку з чим виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі у лікаря-нарколога. В медичному закладі він не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. На відеозаписах з нагрудних камер поліцейських не вбачається факт його відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Поліцейські невірно зрозуміли його слова про згоду, вважаючи, що він був згодний з результатами тесту на місці зупинки транспортного засобу, але він мав на увазі інше, а саме: те, що він був згодний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Навіть лікар-нарколог казав поліцейським про те, що за таких обставин не буде писати відмову (23:26:40) . А тому, поліцейськими було прийняте невірне рішення скласти відносно нього адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із порушенням п. 2.5. Правил дорожнього руху. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого адміністративного правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Ч. 1 ст. 15 КУпАП визначено, що військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби. Відмовляючись від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, військовослужбовець, військовозобов`язаний чи резервіст вчиняє військове адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-20 КУпАП, та відповідно несе відповідальність за відмову від проходження огляду, яка за санкцією статті прирівнюється до відповідальності у разі перебування осіб у вказаних станах сп`яніння. Тобто можна сказати, що відмовляючись від огляду, особа визнає правопорушення, яке їй інкримінують. Згідно Інструкції Про порядок оформлення і складання матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення , у разі виявлення факту або виникнення підозри у розпиванні алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживанні наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцем на території місця проходження військової служби, військових об`єктів, або появи військовослужбовця на території місця проходження військової служби, військових об`єктів у нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння для підтвердження ознак військового адміністративного правопорушення (ст. 172-20 КУпАП) , такого військовослужбовця направляють до закладу охорони здоров`я на підставі письмового направлення військовослужбовця на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння уповноваженої посадової особи. Військовослужбовець направляється до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у супроводі військовослужбовців підрозділу власної безпеки СЗРУ. У разі відмови військовослужбовця від направлення до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння уповноважена посадова особа робить про це відповідний запис у протоколі та засвідчує факт відмови своїм підписом і підписами двох свідків. Законом України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці № 2839-IX від 13.12.2022 року, КУпАП було доповнено спеціальною нормою, а саме: ст. 266-1 Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції . Тобто, направлення/огляд зазначених осіб на стан алкогольного сп`яніння має відбуватися лише у відповідності до цих положень КУпАП. Так, згідно ч. ч. 2, 4-8 ст. 266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного сп`яніння та виконують обов`язки військової служби, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) , іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. У разі незгоди військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння в інших закладах забороняється. Складення висновків у закладі охорони здоров`я за результатами огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння проводиться у присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення. Під час проведення огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Порядок направлення військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного сп`яніння та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Наведені норми КУпАП також кореспондуються із положеннями Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 515 від 10.10.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2016 року за № 1429/29559 (п. 7 гл. 3 розд. VIII) . Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25.03.1992 року. Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника) . Він ОСОБА_1 , є військовослужбовцем військовій частині НОМЕР_2 та виконував обов`язки військової служби на транспортному засобі, якій належить вказаній військовій частині. Дана обставина матеріалами справи не спростовується. З відеозапису вбачається, що на момент його зупинки, він знаходився у формі військовослужбовця ЗСУ, до того ж його приналежність до ЗСУ встановили співробітники ВСП (22:18:40) . Водночас, встановивши, що він є військовослужбовцем, співробітники поліції провели огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не будучи уповноваженими на те особами, а він підлягав, у разі виявлення ознак алкогольного сп`яніння, огляду в іншому порядку, встановленому для військовослужбовців. Відтак протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 166432, як доказ, є недопустимим і не може бути використаний судом. Адміністративне правопорушення, вчинене військовослужбовцем, тягне за собою адміністративну відповідальність, визначену гл. 13-Б (військові адміністративні правопорушення) Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, враховуючи статус суб`єкта відповідальності, вчинене адміністративне правопорушення не підлягає правому регулюванню за правилами гл. 10 Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку КУпАП, на підставі якої співробітниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за порушення ним водієм ОСОБА_1 вимог п/п а п. 2.5. Правил дорожнього руху. Положеннями ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Зважаючи на те, що у відповідності до ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, та враховуючи норми ст. 172-20 КУпАП щодо притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовця за виконання ним обов`язків військової служби в стані сп`яніння, військовослужбовець ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Слід також зазначити про те, що, відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Він, військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_1 стверджує, що на момент зупинення транспортного засобу він знаходився при виконанні обов`язків військової служби: за усним наказом командира перевозив на автомобілі, що належить військовій частині НОМЕР_2 майно підрозділу, в тому числі зброю і набої, (підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських) , здійснював забезпечення військових позицій засобами ураження, тобто на момент складання протоколу він безпосередньо виконував бойове завдання. Отже, у зв`язку із службовою необхідністю під час воєнного стану в Україні, він виконував наказ командира. При цьому, можливо в нього були присутні ознаки вживання алкогольних напоїв (запах) , за день до зупинки транспортного засобу, що вказує на те, що він діяв в умовах крайньої необхідності, адже, вимушений був керувати автомобілем в тій ситуації саме він, при цьому ще й необхідно було терміново доставити бойове спорядження до місця збору в умовах воєнного стану, для відправлення такої зброї на лінію фронту, яке необхідне було для відбиття сил агресора, які становили реальну, а не уявну загрозу громадському порядку та життю і здоров`ю людям і територіальної цілісності України в цілому. Вищезазначені обставини можуть свідчити про те, що він міг знаходитися в стані крайньої необхідності, але вони не були перевірені поліцейськими, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, він приходить до висновку про те, що діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, зокрема, виконував завдання військової частини. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Окрім того, слід звернути увагу на те, що на теперішній час і до цієї події він до адміністративної відповідальності не притягувався, а позбавлення права керування транспортними засобами може мати негативні наслідки для виконання завдань із відсічі збройної агресії російської федерації. Згідно ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Натомість, згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП такий обов`язок покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) ; Надточій проти України (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) ; Бантиш та інші проти України (рішення від 06.10.2022 року, заява №13063/18) ; Михайлова проти України (рішення від 06.03.201 року, заява № 10644/08) , беручи до уваги серйозність передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного стягнення, правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні кримінальному обвинуваченню у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. Так, у рішенні по справі Кобець проти України (Kobets v. Ukraine) від 14.02.2008 року, заява № 16437/04 ECHR, § 43, зазначено про те, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики, при оцінці доказів він керується критерієм доведення поза розумним сумнівом (рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey) від 10.07.2001 року, заява № 25657/94, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04.07.2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445) . Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Згідно положенню ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barberа, Messeguе and Jabardo v. Spain) від 06.12.1988 року, п. 97 рішення у справі Яношевич проти Швеції (Janosevic v. Sweden) від 23.07.2002року) . Вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України закріплено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі. Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , як спеціального суб`єкта відповідальності, складений співробітниками поліції, провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. На підставі викладеного, керуючись ст. п. 1 ч. 1 ст. 247, 271, 290, 294 КУпАП, він просив закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, а також за обставин вчинення дії особою в стані крайньої необхідності (вхідний № 19829/25 від 21.05.2025 року) .

В судове засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не прибув. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Фомінов Роман Миколайович повністю підтримав думку свого підзахисного та просив провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 1 ст. 15 КУпАП визначено, що військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби.

Законом України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці № 2839-ІХ від 13.12.2022 року КУпАП було доповнено спеціальною нормою ст. 266-1 Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції .

Тобто, направлення/огляд зазначених осіб на стан алкогольного сп`яніння має відбуватися лише у відповідності до цих положень Кодексу.

Так, згідно з ч. ч. 2, 4, 5, 6, 7 та 8 ст. 266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного сп`яніння та виконують обов`язки військової служби, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

У разі незгоди військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння в інших закладах забороняється.

Складення висновків у закладі охорони здоров`я за результатами огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння проводиться у присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) , іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.

Під час проведення огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Порядок направлення військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного сп`яніння та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Наведені норми КУпАП також кореспондуються із положеннями Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 515 від 10.10.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2016 року за № 1429/29559 (п. 7 гл. 3 розд. VIII) .

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника) .

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 та виконував обов`язки військової служби на транспортному засобі, який належить вказаній військовій частині. Дана обставина матеріалами справи не спростовується.

З відеозапису, який доданий до матеріалів справи, вбачається, що на момент зупинки ОСОБА_1 знаходився у формі військовослужбовця ЗСУ, до того ж ним приналежність до ЗСУ встановили працівники ВСП.

Водночас, встановивши, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, працівники поліції провели огляд на місці зупинки транспортного засобу, не будучи уповноваженими на те особами, а він підлягав, у разі виявлення ознак сп`яніння, огляду в іншому порядку, встановленому для військовослужбовців. Відтак протокол як доказ є недопустимим і не може бути використаний судом.

Адміністративне правопорушення, вчинене військовослужбовцем, тягне за собою адміністративну відповідальність, визначену гл. 13-Б (військові адміністративні правопорушення) КУпАП.

Таким чином, враховуючи статус суб`єкта відповідальності, вчинене правопорушення не підлягає правому регулюванню за правилами гл. 10 Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку КУпАП, на підставі якої співробітниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм ОСОБА_1 вимог п/п а п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Положеннями ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Зважаючи, що у відповідності до ч. 4 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби та враховуючи норми ст. 172-20 КУпАП щодо притягнення до відповідальності військовослужбовця за виконання ним обов`язків військової служби в стані сп`яніння, військовослужбовець ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Так, під час розгляду протоколу в суді було встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та на момент зупинення транспортного засобу був при виконанні обов`язків військової служби: за усним наказом командира перевозив на автомобілі, що належить військовій частині НОМЕР_2 , майно підрозділу, в тому числі, зброю і набої, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, здійснював забезпечення військових позицій засобами ураження, тобто на момент складання протоколу безпосередньо виконував бойове завдання.

Отже, у зв`язку із службовою необхідністю під час воєнного стану в Україні, ОСОБА_1 виконував наказ командира. При цьому, можливо в нього були присутні ознаки вживання алкогольних напоїв (запах) , за день до зупинки транспортного засобу, що вказує на те, що він діяв в умовах крайньої необхідності, адже, вимушений був керувати автомобілем в тій ситуації, в якій керував саме він, при цьому ще й необхідно було терміново доставити бойове спорядження до місця збору в умовах воєнного стану, для відправлення такої зброї на лінію фронту, яке необхідне було для відбиття сил агресора, які становили реальну, а не уявну загрозу громадському порядку та життю і здоров`ю людям і територіальної цілісності України в цілому.

Вищезазначені обставини можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 міг знаходитися в стані крайньої необхідності, але вони не були перевірені поліцейськими, які склали протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, враховуючи те що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та на момент зупинки виконував обов`язки військової служби на транспортному засобі, який належить вказаній військовій частині, тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Інших доказів вини ОСОБА_1 немає, таким чином відсутні належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення за зазначених у протоколі обставин.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене слід закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 130, 247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 2 ст. 287 КУпАП, до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.Г. Бичков