Справа № 168/327/25
Провадження № 3/168/192/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року суддя Старовижівського районного суду Волинської області Хаврона О.Й., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

18.03.2025 року о 17.25 год. ОСОБА_1 керував електровелосипедом FADA, по провулку Тарасики в с. Мокре із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка вимова, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, двічі повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення судової повістки про виклик в судові засідання на адресу, яку зазначив при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також на адресу зареєстрованого місця проживання (а.с. 17). Конверти із судовими повістками повернуто на адресу суду із відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 12, 15). Судом також надсилались повістки ОСОБА_1 через електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, які були отримані ним (а.с. 11, 16). Причини неявки в судові засідання ОСОБА_1 суду не повідомив.

Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Згідно ч.2 ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.

Беручи до уваги те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 достеменно знав про складання відносно нього адміністративного протоколу, проте не вжив жодних заходів для явки до суду, не подав клопотань щодо надання доказів невинуватості чи будь-яких інших доказів, які б вказували чи мали місце події, зазначені в протоколі та обставини їх виникнення, однак у доданій до протоколу заяві просив здійснити розгляд справи без його участі (а.с. 5), тому вважаю, що є всі підстави для прийняття справедливого, законного та неупередженого рішення без участі такого.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення в повному обсязі доводиться матеріалами справи, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 275089 від 18.03.2025 року в якому зафіксована дата, час, місце вчинення та суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

зобов`язанням до протоколу серії ЕПР1 № 275089 відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин;

відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та реєстратора на яких відображено, що ОСОБА_1 керував електровелосипедом FADA, та на вимогу поліцейського зупинив транспортний засіб. Поліцейський, виявивши під час розмови з ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), пропонує йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або в найближчому медичному закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився.

Заперечення ОСОБА_1 під час складення протоколу про те, що він не може бути суб`єктом відповідальності за ст. 130 КУпАП, оскільки керував електровелосипедом, а тому може нести відповідальність лише за ст. 127 КУпАП, не приймаються до уваги з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електромопедом FADA, який обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою електродвигуна, а тому такий є транспортним засобом в розумінні ст. 130 КУпАП, а відтак ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , які виразилися у відмові особи, яка керує транспортним засобом (водія), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке є грубим адміністративним правопорушенням на транспорті, пов`язаним з порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами, особу правопорушника, ступінь його вини, враховуючи його майновий стан, приходжу до висновку, що, виходячи із визначеної законом мети адміністративного стягнення, до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки відповідно до повідомлення інспектора сектору адміністративної практики Ковельського РУП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції І.Портянко відомості про посвідчення водія ОСОБА_1 відсутні у базі ІКС ІПНП України, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не є в розумінні закону водієм і до нього може бути застосоване таке стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути 605,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 40-1, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, та роз`яснити, що у ході примусового виконання постанови суду, відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП, штраф буде стягуватися у подвійному розмірі.

У разі несплати штрафу у строк, передбачений ч.1 ст. 307 КУпАП, стягнути з ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.308 КУпАП у порядку примусового виконання подвійний розмір штрафу, визначений у цій постанові, дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві /м.Київ/ 22030106 код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. Й. Хаврона