Справа № 751/2323/25
Провадження №3/751/975/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О.

при секретарях Бобровник Н.В., Соколовському В.В.

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 ,

Встановив:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №333470 від 05.03.2025 вбачається, що 05.03.2025 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме: у кв. АДРЕСА_2 , учинив стосовно свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: ображав нецензурною лайкою, чим завдав йому психологічних страждань, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Також із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №845757 від 05.03.2025 вбачається, що 05.03.2025 о 09 год. 50 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , учинив стосовно своєї доньки ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: ображав потерпілу, вчиняв моральний тиск, чим завдав їй психічних страждань, унаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_3 .

Крім того, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №333439 від 05.03.2025 вбачається, що 05.03.2025 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме: у кв. АДРЕСА_2 , учинив стосовно своєї доньки ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: ображав нецензурною лайкою, в присутності потерпілого ОСОБА_4 , чим завдав йому психологічних страждань, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_4 .

За даним фактом стосовно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні 02 травня 2025 року вищезазначені адміністративні справи об`єднані в одне провадження, про що зазначається в протоколі судового засідання.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що 05.03.2025 мав місце не прояв домашнього насильства з його боку, а відбулася конфліктна ситуація за участі його, а також ОСОБА_4 , який поводився агресивно через небажання відвідувати школу, а також ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 . Зазначив також, що не міг вчиняти домашнього насильства щодо своїх дітей, акцентувавши увагу на своєму віці та стані здоров`я.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП настає у разі діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Водночас під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони.

Отже, самі по собі, зокрема нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, до суду, окрім самих протоколів, надані заява потерпілої ОСОБА_3 , рапорт інспектора взводу №1 роти №3 БУПП в Чернігівській області ДПП, копія термінового заборонного припису стосовно кривдника, відеозапис фіксації місця події після приїзду працівників поліції.

Водночас у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство (тиснув на неї, застосовував нецензурну лайку) щодо неї та матері ОСОБА_5 у зв`язку із небажанням останньої викликати швидку допомогу у зв`язку із поведінкою її брата ОСОБА_4 . На уточнюючі питання повідомила, що не була присутньою під час всіх подій, протягом певного періоду часу перебувала у наушниках і стала свідком і учасником конфліктної ситуації вже після її виникнення.

Також потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 05.03.2025 за їх місцем мешкання мала місце конфліктна ситуація, викликана діями його молодшого брата ОСОБА_4 , який маючи захворювання нервової системи іноді може поводитися агресивно щодо оточуючих. Така ситуація мала місце і в цей день, внаслідок чого ОСОБА_2 був змушений застосувати обмежений фізичний вплив щодо ОСОБА_4 із метою унеможливити завданням ним шкоди собі та оточуючим, у той час як сам ОСОБА_2 отримав у ході цих подій незначні тілесні ушкодження. Зазначив також, що він не був присутнім протягом усього періоду розвитку конфліктної ситуації, однак протягом періоду його перебування на місці розвитку конфліктної ситуації він не вбачав дій зі сторони ОСОБА_1 як таких, що можливо розцінити як домашнє насильство.

Пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо наявності розладів нервової системи в потерпілого ОСОБА_4 узгоджуються із копією медичного висновку на дитину-інваліда №64 від 06.09.2023.

Крім того, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається виникнення конфліктної ситуації між батьком та дітьми, кожен з яких пояснював свою версію події, яка відрізняється від пояснень інших учасників.

Наявні у матеріалах справи докази та пояснення учасників подій, отримані в судовому засіданні, свідчать про те, що 05.03.2025 мала місце побутова конфліктна ситуація за участі низки осіб, які проживають за однією адресою. Матеріали справи не містять достатніх доказів на предмет того, що саме дії ОСОБА_1 спричинили виникнення даної конфліктної ситуації та про те, що їх можливо охарактеризувати саме як прояв домашнього насильства.

При цьому суд зауважує, що сам по особі факт виникнення побутової сварки чи конфлікту не є тотожним факту вчинення домашнього насильства. Насильство це комплексне поняття, яке тісно пов`язане із поняттям агресії та характеризується зокрема такими ознаками, як активною поведінкою винної особи, наявністю мотиву (основного або додаткового) щодо приниження іншої особи та/або завдання їй фізичної чи моральної шкоди, а також характеризується наявністю в особи, яка здійснює насильство переваги над потерпілою особою (фізичної, моральної, економічної тощо). Аналіз обставин даної справи та наявних доказів не дає чітких підстав для висновку про те, що саме така сукупність ознак була наявна в поведінці ОСОБА_1 у момент розвитку даної конфліктної ситуації. При цьому суд бере до уваги наявність різних версій даної події, що озвучуються потерпілими в судому засіданні, а також бере до уваги стан здоров`я та вік особи, щодо якої складено адміністративні протоколи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй у вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець протии України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшарпротии Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Суд звертає увагу на те, що сварка під час конфлікту за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), в яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 стосовно своїх дітей саме домашнього насильства, в розумінні ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що в силу ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, 173-2, 245, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Суддя: А.О. Діденко