Єдиний унікальний номер №445/874/25
Провадження №3/943/449/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., за участі секретаря судового засідання Дутки С.І., за участю ОСОБА_1 та його адвоката Марчука А.М., розглянувши в приміщенні суду матеріали, які надійшли від заступника начальника УПП у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , -

за ст. 122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №294301 від 08.04.2025, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП за те, що він 26 жовтня 2024 року о 20 год. 50 хв. на автодорозі М06 Київ-Чоп, 561 км (с. Деревач), керуючи транспортним засобом марки «Renault Magnum 460.19 Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «Feldbinder Eut 57.3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, не залишився на місці пригоди та не повідомив про подію орган чи підрозділ поліції, чим порушив вимоги пункту 2.10 «а» ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, оскільки він 26.10.2024 року близько 20:00 год, керуючи вищевказаним автопоїздом у темну пору доби, що був завантажений та перевозив 22 тонни зерна, рухався із с. Добростів Львівського району до автостоянки в с. Банюнин Золочівського району Львівської області, при цьому він був уважний та стежив за дорожньою обстановкою, однак по дорозі пішоходів не виявляв, не контактував та нікого не збивав (жодних слідів на автопоїзді не виявлено). Близько 21:30 год. він зупинявся у с. Солонка Львівського району на узбіччі дороги в освітленому місці, де перевіряв технічний стан керованого ним транспортного засобу, однак жодних несправностей, пошкоджень та чи слідів не бачив. Приблизно 22:30 год. він прибув на автобазу в с. Банюнин, де також будь-яких технічних несправностей автопоїзда не виявляв, а наступного дня приїхали працівники поліції, повідомивши його про збиття вчора пішохода ОСОБА_2 . Також ОСОБА_1 просить взяти до уваги відсутність доказів того, що він бачив, чув або розумів, що відбулося контактування пішохода з автопоїздом, тобто мала місце ДТП, а також те, що жодних пішоходів він не збивав та заперечує свою причетність до ДТП і не визнає себе винуватим у порушенні ПДР України, оскільки він їх не порушував, а також категорично заперечує наявність у його діях ознак порушення чинних правил та підстав для складення відносно нього цього адміністративного протоколу.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Марчук А.М. в судовому засіданні категорично заперечив винуватість свого підзахисного за статтею 122-4 КУпАП, зокрема у ДТП та його залишенні, оскільки як пояснював органам поліції ОСОБА_1 , що він під час руху не відчув контакту, не знав про ДТП і продовжував рух, а про вказаний факт йому стало відомо лише наступного дня. Також адвокат Марчук А.М. звертає увагу суду на те, що протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо його підзахисного складено не було взагалі, а тому не має підстав інкримінувати ОСОБА_1 залишення місця ДТП, за умови відсутності самої пригоди за ст. 124 КУпАП, оскільки ці норми завжди йдуть в парі. Також органами поліції проводилось досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, де провадження закрито за відсутністю у діях його підзахисного складу вказаного злочину. Відтак, адвокат Марчук А.М. у судовому засіданні категорично заперечив винуватість свого підзахисного в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки зазначені в адміністративному протоколі обставини не відповідають дійсності, його вина не доведена та відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. При цьому, захисник покликався на те, що склад інкримінованого адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП передбачає виключно умисну форму вини, однак у матеріалах справи не має жодних доказів на підтвердження умислу його підзахисного у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чого також працівниками поліції не доведено. Зокрема, ОСОБА_1 під час керування автопоїздом не відчував жодних контактів із будь-яким іншим транспортним засобом чи пішоходом, а про вищевказану подію він дізнався виключно від працівників поліції. Жодного умислу на залишення місця ДТП не мав, оскільки, коли б він відчув удар від зіткнення з іншим транспортним засобом, то одразу би зупинився. Тому в діях ОСОБА_1 вина «поза розумним сумнівом» не доведена, а відтак захисник просив закрити провадження в справі за відсутністю в діях його підзахисного складу вищевказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно рішення ЄСПЛ в справі «Коробов проти України від 21.07.2011, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, Суд вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Аналогічно у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, диспозицією статті 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

При цьому, суд констатує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення за статтею 122-4 КУпАП, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

При цьому, аналізуючи зміст об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд вважає обов`язковими такі два взаємопов`язані елементи її об`єктивної сторони для утворення складу цього правопорушення, а саме: дорожньо-транспортна пригода; доведеність факту залишення причетним до ДТП водієм місця такої пригоди.

Натомість, суб`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення за статтею 122-4 КУпАП характеризується наявністю вини виключно у формі умислу.

Згідно підпунктів «а», «д» пункту 2.10 ПДР України в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, а також повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Проте, як убачається із матеріалів справи, що жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту обізнаності ОСОБА_1 про вказану дорожньо-транспортну пригоду не має, як і жодним чином не доведено його умислу на залишення місця такої пригоди.

Більше того, судом встановлено, що адміністративного протоколу за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 не складалося, натомість поліцією щодо останнього складено лише протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Проте, на думку суду, не може мати місце склад адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП без складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки не можливо інкримінувати особі відповідальність за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна без скоєння нею такої ДТП, що має місце в даному випадку.

Відтак, зважаючи на законодавче положення статті 62 Конституції України та практики ЄСПЛ, суд приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що він під час керування автопоїздом не відчував жодних контактів із будь-яким іншим транспортним засобом чи пішоходом, а про вищевказану подію дізнався виключно від працівників поліції, жодних технічних пошкоджень, несправностей чи видимих слідів на автопоїзді не виявлено, а тому він не мав умислу на залишення місця ДТП, оскільки в протилежному разі він обов`язково би зупинився і залишався б на місці події, а тому в нього не могло бути жодного наміру щось приховувати чи уникати відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а згідно правової позиції у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак, беручи до уваги положення статті 62 Конституції України, зокрема, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки відсутнє інкримінування йому ст. 124 КУпАП, за залишення місця якої обвинувачується ОСОБА_1 у цій справі та недоведений умисел на вчинення інкримінованого йому правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, а тому із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 122-4 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 9, 40-1, 122-4, 124, 245, 247, 251, 268, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Повний текст постанови складено: 02.06.2025 року.

Суддя І. Б. Кос