"27" травня 2025 р. Справа № 363/118/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

09.01.2025 року до суду надійшов адміністративний матеріал за ст. 130 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Так зі змісту протоколу серії ЕПР1 №209075 від 30.12.2024 року слідує, що 30.12.2024 року в м. Вишгороді по вул. Шолуденка, 6Б, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Jeep», д/н НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, у КНП «Вишгородській ЦРЛ» водій відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судові засідання 10.02.2025 року, 18.03.2025 року, 14.04.2025 року, 27.05.2025 року ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП не відноситься до правопорушень, по яким є обов`язковою присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та/або її представника.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України» від 14.10.2003 року наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. А відтак, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Представник ОСОБА_1 адвокат Коноваленко Є.О. 02.04.2025 року спрямувала до суду заяву, в якій просила закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. При цьому зазначала, що факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відеозаписом з місця події не зафіксовано, а відтак висновок працівників поліції про те, що він керував автомобілем спростовується. Автомобіль перебував у нерухомому стані біля під`їзду будинку з увімкненим двигуном, оскільки на вулиці було холодно, а ОСОБА_1 перебував у транспортному засобі разом з дівчиною та спілкувався з нею. Таким чином незаконність зупинки є самостійною та достатньою підставою для визнання всіх доказів у справі недопустимими. Відмова ОСОБА_1 від пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння за умови відсутності доказів керування автомобілем в стані сп`яніння чи з ознаками такого сп`яніння, не є порушенням вимог п. 2.5 ПДР та не утворює складу правопорушення. Крім того, ОСОБА_2 зазначала, що ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 виявлено працівниками поліції не було, перелічені ознаки є надуманими. Огляд правопорушника на встановлення ознак сп`яніння не проводився, зіниці на реагування світла, а також руки та тремтіння пальців не перевірялися. ОСОБА_1 не відсторонено від керування. Під час складання протоколу, працівники поліції, встановивши, що ОСОБА_1 є громадянином Білорусії, не залучили до процесу перекладача,

а тому ОСОБА_1 не розумів свого обов`язку, як водія, в якого виявлені ознаки сп`яніння, пройти відповідний огляд так і наслідки такої відмови. Також, ОСОБА_2 вважає, що працівники поліції не виконали обов`язку, щодо збирання доказів і не надали належних і допустимих доказів наявності в діях особи складу правопорушення.

Крім того 02.04.2025 року, ОСОБА_2 звернулась до суду з письмовим клопотанням про виклик та допит в якості свідка - ОСОБА_3 . Судом клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 27.05.2025 року, судом було здійснено виклик адвоката, ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 27.05.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Коноваленко Є.О. просила закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення з підстав, зазначених нею в заяві від 02.04.2025 року.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що дійсно в минулому році перед новим роком, пізно ввечері, вона з ОСОБА_1 сиділи в транспортному засобі та спілкувалися, як в цей час до них підійшли співробітники поліції, попросили у ОСОБА_4 документи, потім щось почали з`ясовувати, в решті решт запропонували свідку, оскільки в неї є посвідчення водія, забрати автомобіль та написати про це розписку. Свідок написала розписку, пересіла за кермо автомобіля та вони з ОСОБА_4 поїхали, але через деякий час, оскільки вона боялась керувати цим транспортним засобом, за кермо знову пересів ОСОБА_4 .

Вислухавши представника особи, що притягається до відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 1 КУпАП України, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст. 251 КУпАП наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 році передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року за N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції. Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Стаття 14 ЗУ "Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» - поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001року за №1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.

Стаття 266 КУпАП визначає, що особи, які керують зокрема транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Так, огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння, в інших закладах забороняється. При цьому о гляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан сп`яніння, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан сп`яніння, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП встановлено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року за №1395. Так, відповідно до розділу Х цієї Інструкції, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані зокрема наркотичного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності). У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Вищевказані вимоги також дублюються Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року за №1103, де передбачено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають зокрема у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Так, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Крім того, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року за №1452/735 - огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином, зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення,

тобто, дії особи, які відповідають диспозиції ст. 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Представник ОСОБА_1 категорично заперечувала проти обставин, викладених в протоколі, а саме те, що ОСОБА_1 30.12.2024 року керував транспортним засобом, зазначеним в протоколі, оскільки жодних доказів цього працівниками поліції до протоколу не додано, а матеріали відеозапису, додані до протоколу взагалі не містять доказів на підтвердження того, що вказана особа була зупинена працівниками поліції під час керування автомобілем.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №209075 від 30.12.2024 року слідує, що 30.12.2024 року в м. Вишгороді по вул. Шолуденка, 6Б, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Jeep», д/н НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у КНП «Вишгородській ЦРЛ» відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Поряд із цим, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без належних доказів, не доводить вини особи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП - обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

До протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції, на підтвердження обставин, зазначених в цьому протоколі додано: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.12.2024 року, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , лист інспектора сектору адміністративної практики Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції А.Пальченка.

Так зі змісту письмових пояснень свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , доданих до протоколу та датованих 30.12.2024 роком, слідує, що вказані особи були присутні, коли водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікарні.

Зі змісту ч. 1 ст. 251 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію" - поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Зі змісту оглянутого судом відеозапису, доданого до протоколу вбачається, що працівник поліції підходить до автомобіля, припаркованого у дворі багатоквартирного будинку та пропонує ОСОБА_1 надати документи, потім поліцейський вказує на можливість перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, висуває вимогу про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,

проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ від 17.12.2008 року за №1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України за №1452/735 від 09.11.2015 року, на цю пропозицію ОСОБА_1 відмовляється. Після чого працівник поліції роз`яснює наслідки такої відмови, а саме складання протоколу за ст. 130 ч. 1 КУпАП, роз`яснює права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції. Крім того, з оглянутого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що є громадянином Республіки Білорусь, є військовослужбовцем. Причиною зупинки транспортного засобу марки «Jeep», д/н НОМЕР_2 ,працівник поліції зазначав відсутність державних номерних знаків на транспортному засобу, відсутність документів на право керування транспортним засобом. Також з оглянутого судом відеозапису вбачається, що після складання протоколу вирішується питання передачі автомобіля особі, що була поруч з ОСОБА_1 та мала при собі посвідчення водія.

Як вже зазначалося вище, ч. 1 ст. 130 КУпАП дійсно передбачає відповідальність зокрема і, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Відповідно до ПДР України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Чинне законодавство, зокрема, ПДР України, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення наведено в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2019 року по справі за №404/4467/16-а зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Отже, обов`язковому з`ясуванню в даному конкретному випадку підлягає факт керування особою транспортним засобом. При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом під час розгляду зазначеної справи, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 30.12.2024 року.

Письмові пояснення свідків, додані до протоколу теж не містять інформації про те, що вони були свідками того, як ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_3 , допитана судом за клопотанням представника Міцкевича Т.Н., пояснила суду, що вони дійсно з ОСОБА_1 сиділи в автомобілі, останній ним не керував, вони просто спілкувалися, перебували у транспортному засобі тому, що на вулиці було холодно.

Оскільки матеріалами справи жодним чином не підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме не доведений факт керування ним 30.12.2024 року транспортним засобом, що є необхідною обставиною для кваліфікації його дій за вказаною частиною цієї статті, сам ОСОБА_1 категорично оспорює факт керування - є всі підстави для застосування п. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. cт. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року за №23-р 2010 - адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно з яким винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Однак, Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення в даному конкретному випадку, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 року у справі за №216/5226/16-а - притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі за №536/1703/17.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року - ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, судом встановлено наступне:

Стаття 16 КУпАП зазначає, що іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Так, зі змісту доданих до заяви представником ОСОБА_1 документів вбачається, що він є громадянином Республіки Білорусь, має статус біженця в Чеській Республіці, є військовослужбовцем, який в установленому порядку уклав контракт про проходження військової служби в ЗСУ.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право зокрема і виступати рідною мовою та користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

Крім того, згідно з абз. 4 п. 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року за №1376 - у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача. Тобто, у разі, якщо іноземець не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача. Перекладач повинен мати відповідну освіту, що дає право перекладу з іноземної мови на українську, а також попереджається про відповідальність за завідомо неправильний переклад.

3 аналізу викладеного вбачається, що у разі складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, щодо громадянина іноземної держави, який не володіє українською мовою, - обов`язковою є залучення перекладача, оскільки інакше буде порушено його фундаментальне право знати та розуміти, в чому його обвинувачують та які права він має.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином іноземної держави, при цьому даних про те, що останній володіє державною мовою в матеріалах справи не має, тобто співробітниками поліції під час оформлення матеріалів даної адміністративної справи формально були забезпечені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право користуватися послугами перекладача, якщо така особа не володіє мовою, якою ведеться провадження.

В судовому засіданні захисник Коноваленко Є.О. підтвердила, що ОСОБА_1 не розуміє української мови настільки, щоб в повній мірі усвідомлювати зміст слів поліцейських та тексту складених ними документів. Перекладач залучений не був.

Таким чином, у даному випадку, інспектором Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, після встановлення того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не володіє державною мовою в достатньому обсязі для свого належного та ефективного захисту, повинен був діяти відповідно до вимог п. 12 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України за №1376 від 06.11.2015 року, якими встановлено, що у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача, який призначається органом в провадженні якого перебуває справа.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає.

Порушення права іноземця на отримання правової допомоги перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є істотним порушенням процесуальних прав особи,

яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих ст. 268 КУпАП та п. 12 Розділу ІІ Інструкції МВС за №1376 від 06.11.2015 року.

Положеннями ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст. 6 Конвенції). Інформація про звинувачення має надаватись особі мовою, яку він розуміє, якщо особа не володіє мовою, що використовується і не розуміє її, документ, що містить звинувачення повинен бути перекладений мовою, зрозумілому обвинуваченому (рішення ЄСПЛ Хермі проти Італії, Велика палата Європейського суду 2006, параграф 68).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Шабельник проти України», рішення від 19.02. 2009 року, звернуто увагу на те, що в контексті права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст. 6-3, підп. (е), означає, що обвинувачений, який не розуміє мови, що використовується, або не розмовляє на ній, має право на безоплатну допомогу перекладача для письмового або усного перекладу всіх документів чи заяв по порушеній проти нього справі, що необхідні йому для розуміння того, що відбувається, та гарантувати його права».

Так, згідно з національним законом провадження стосовно ОСОБА_1 є адміністративним, а не кримінальним. Водночас, виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини провадження є кримінальним із урахуванням «критеріїв Енгеля».

Суд зазначає, що межі гарантій, передбачених підп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.

При цьому, вимоги справедливого судового розгляду є суворішими у сфері кримінального права, ніж у цивільному аспекті ст. 6 («Морейра Ферейра проти Португалії »; «Кармель Саліба проти Мальти»). Водночас, гарантії, пов`язані з кримінальним правопорушенням, не обов`язково застосовуються з усією суворістю у всіх справах, зокрема в тих, які не належать до традиційних категорій кримінального права, як-от провадження щодо нетяжких правопорушень у сфері дорожньо-транспортного руху («Марчан проти Хорватії» справа за №40820/12 від 10.07.2014).

Суд наголошує, що навіть якщо адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху можуть не підпадати під найсуворіші стандарти кримінального судочинства, право особи на отримання інформації про обвинувачення зрозумілою мовою є фундаментальним аспектом справедливого судового розгляду, гарантованого підп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції в цілому.

У цій справі це право ОСОБА_1 було порушено. Національне законодавство, а саме п. 12 Розділу ІІ Інструкції МВС за №1376, прямо передбачає (гарантує) - обов`язкову участь перекладача у складанні протоколу, якщо особа не володіє українською мовою.

За обставин цієї справи, порушення права іноземця, який не володіє українською мовою, на перекладача під час складання протоколу є обставиною, що впливає на допустимість доказової бази, зокрема самого протоколу. Недотримання гарантованого права на розуміння своїх прав та обов`язків, а також на надання пояснень рідною мовою, ставить під обґрунтований сумнів законність та об`єктивність зафіксованої події адміністративного правопорушення. Як наслідок, протокол, оформлений з такими істотними недоліками, не може бути визнаний допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги встановлений факт істотного порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме громадянина іноземної держави ОСОБА_1 , на отримання допомоги перекладача під час складання первинного процесуального документа - протоколу про адміністративне правопорушення у взаємозв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення за ст. 130 КУпАП, суд приходить до висновку,

що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не був доведений належним чином.

Відсутність належних доказів та порушення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності, у своїй сукупності зумовлюють закриття провадження на підставі ст. 247 КУпАП, як такого, що не містить складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за №363/118/25 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.П. Дьоміна