Справа № 953/3572/25
Провадження № 3/953/1300/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Дяченко О.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції Харківської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Харків, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участі:

захисника-адвоката Маслової О.Г.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 (серії ВАВ № 035154), 30.03.2025 о 17:00 год, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ухилилась від виховання батьківських обов`язків, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній розпивав алкогольні напої «SHAKE», чим довів себе до стану алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Дії ОСОБА_1 , особою, уповноваженою на складання протоколів, кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 (серії ВАВ № 035153), 30.03.2025 о 20:20 год, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ухилилась від виховання батьківських обов`язків, стосовно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній знаходився в ТРЦ «Нікольський» в туалеті розбив скляні двері, чим порушила вимоги ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Дії ОСОБА_1 , особою, уповноваженою на складання протоколів, кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 справи про адміністративне правопорушення № 953/3572/25 (провадження № 3/953/1300/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП та № 953/3574/25 (провадження № 3/953/1302/25) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, об`єднано в одне провадження № 953/3572/25 (провадження №3/953/1300/25).

29.04.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів, в якому зазначила, що у неї є син ОСОБА_2 , з батьком сина не перебуває у шлюбі. В кінці 2023 року син пішов з дому з дозволу свого батька, став спочатку жити в сім`ї свого шкільного товариша, а потім у квартирі свого батька. Через наявні у ОСОБА_1 неврологічні захворювання 02.12.2024 отримала першу «Б» групу інвалідності, не може самостійно пересуватись, потребує сторонньої допомоги та догляду, стаціонарного та амбулаторного лікування. Батько сина ОСОБА_3 втомився виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню спільного сина. Постійно телефонує своєму синові, пропонує йому повернутись додому, проте він вже зрозумів, що жити одному, йому краще, так як його образ життя, навчання, коло оточуючих людей, друзів за місцем мешкання батька ніхто не контролює. Це і сина, і його батька влаштовує. Вважає, що до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП треба притягати не її, а батька сина ОСОБА_3 , так як син проживає у нього.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнала, та зазначила, що син із нею не проживає, тобто проживає окремо. Також зазначила, що він інколи приходить до неї за її місцем проживання; вона намагається роз`яснити йому, що він має дотримуватися правил соціального життя, навчатися, слідкувати за собою, проте він її не слухає.

Захисник Маслова О.Г. у судовому засіданні заявила клопотання про закриття провадження у справі, зазначила, що ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей. Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей. Отже, диспозиція даної статті посилається на певне законодавство, яке передбачає виконання обов`язків. Тому, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд повинен з`ясувати, які саме обов`язки не були нею виконані, яким саме чином остання не виконувала свої батьківські обов`язки, в чому саме проявилося таке неналежне їх виконання і чим конкретно це підтверджено. Просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи захисника, дослідивши надані разом з протоколами про адміністративне правопорушення матеріали, суд встановив наступне.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно з даними актового запису про народження (додаток ДІЯ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; батьки дитини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 19).

Винуватість ОСОБА_1 також підтверджується наступними доказами:

відомостями, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 035154 від 09.04.2025 та серія ВАВ № 035153 від 09.04.2025 (а.с. 1, 28);

письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 3-13, 30-35);

фототаблицею до огляду місця події за адресою м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 1-А (а.с.14-15).

Крім того, ОСОБА_1 додано: копію довідку до акту медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 962014 про встановлення ОСОБА_1 першу «Б» групу інвалідності з 05.11.2024 (а.с 51); копію довідку про отримання допомоги за інвалідністю (а.с. 52).

Твердження захисника, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Той факт, що дитина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не проживає разом із матір`ю, не звільняє її від обов`язків у вихованні останнього, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Також, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 адміністративне провадження №К/9901/23055/18 сформульовано наступний висновок:

«…Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18».

З огляду на зазначене, суд погоджується з позицією суду та зазначає, що формальні порушення уповноваженою особою при складанні протоколів про адміністративні правопорушення від 09.04.2025 (серії ВАВ № 035153) та від 09.04.2025 (серії ВАВ № 035154) відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП не виключають (спростовують) наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, ст. 252 КУпАП.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, які, на переконання суду, є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Згідно ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , згідно статей 33 та 34 КУпАП, судом не встановлено.

Статтею 23 КУпАП, визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті (ч. 1 ст. 24 КУпАП).

При накладенні адміністративного стягнення суддя враховує характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 ступінь її вини, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшує відповідальність, та вважає за можливе застосувати до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адміністративне стягнення у виді попередження.

Як вбачається з копії довідки до акту медико-соціальною експертною комісією (серія 12 ААГ № 962014) ОСОБА_1 має першу «Б» групу інвалідності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп.

Оскільки ОСОБА_1 , є інвалідом І групи, вона звільнена від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 33-38, 184, 279, 283, 284 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчинені адміністративних правопорушеннях передбаченихч. 1 ст. 184 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді попередження.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.М. Дяченко