ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Київ

справа №357/1954/25

провадження № 33/824/2736/2025

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Асатрян Олена Вікторівна, на постанову судді Білоцерківськогоміськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинка України, яка прожива за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

03 лютого 2025 року, о 11:15 траса А/Д М 05 КИЇВ-ОДЕСА 79 км. водій ОСОБА_2 керуючи ТЗ «VolkswagenTransporter» нз НОМЕР_2 була не уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою, та під час перестроювання ліворуч не надала дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі на яку мала намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Mercedes-Benz» нз НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків чим порушила п.2.3.6.,10.1.,10.3.,13.1;2.3б ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Білоцерківський міськрайонний судКиївської області постановою від 12 лютого 2025 рокуадміністративне провадження щодо ОСОБА_2 закрив у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Асатрян О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою визнати винною та притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, закриваючи провадження відносно ОСОБА_2 , посилався на п. 1.4 ПДР та безпідставно вказав на те, що керуючи своїм автомобілем вона мала розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила.

Вказує, що судом при прийнятті рішення не враховані основні вимоги правил дорожнього руху, а саме: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Звертає увагу, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - закрито.

Вважає, що ОСОБА_2 є винуватицею даної пригоди, а суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням потерпілого, не вивчив схему місця ДТП та інших доказів, тому прийшов до помилкового висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Клопотання мотивує тим, що потерпілим (апелянтом) особисто в межах строку визначеного ст. 294 КУпАП, 21 лютого 2025 року поштовим відправленням через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду було подано апеляційну скаргу на оскаржувану постанову, однак постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто скаржнику. Про постанову Київського апеляційного суду дізнався 28 березня 2025 року, коли отримав поштове відправлення з Київського апеляційного суду в поштовому відділенні «Укрпошта» (докази додаються). Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 12 лютого 2025 року, а апеляційна скарга на неї подана 07 квітня 2025 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 21 лютого 2025 року, в строк передбачений ст. 294 КУпАП, подав апеляційну скаргу, однак постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто скаржнику.

Скаржник 28 березня 2025 року отримав постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься докази, а саме: копія конверту, витяг трекінгу з сайту Укрпошти.

Отже, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.

В судове засідання апеляційного суду, яке призначене на 19 травня 2025 року з`явився, який підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як видно із матеріалів справи, 03 лютого 2025 року, о 11:15 траса А/Д М 05 КИЇВ-ОДЕСА 79 км. водій ОСОБА_2 керуючи ТЗ «VolkswagenTransporter» нз НОМЕР_2 була не уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою, та під час перестроювання ліворуч не надала до рогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі на яку мала намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Mercedes-Benz» нз НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків чим порушила п.2.3.6.,10.1.,10.3.,13.1;2.3б ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні такого правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами, а саме: протоколом серії ЕПР1 № 237454 від 03 лютого 2025 року, постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕПР1 №237454 від 03 лютого 2025 року, схемою з місця ДТП від 03 лютого 2025 року, актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 03 лютого 2025 року, поясненнями учасників ДТП від 03 лютого 2025 року та відеозаписом.

Згідно з вимогами п. 2.3б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 10.3. ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Згідно з вимогами п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Вимога цього пункту передбачає повну відповідальність водія, що починає рух, перебудування чи змінює напрямок, за безпеку дорожнього руху від початку і до закінчення маневру. При цьому не слід розраховувати на дії інших водіїв щодо попередження можливих наслідків у результаті виникнення небезпечних ситуацій.

Під початком руху слід розуміти момент, коли транспортний засіб рушає з місця, незалежно від напрямку руху (у тому числі і назад), після тривалої або короткочасної стоянки або зупинки (в тому числі і після зупинки на заборонний сигнал світлофора або регулювальника).

Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний хоча б з незначною зміною напрямку руху по відношенню до поздовжньої осі проїзної частини.

Отже, суд, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП повинен встановити, чи була дорожньо-транспортна подія, чи були отримані пошкодження транспортними засобами, діями якої особи завдано цієї шкоди, а також, які положення правил дорожнього руху було порушено вказаною особою.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд зауважує, що в рамках цього провадження суд перевіряє: чи мала місце дорожньо-транспортна подія, чи порушила особа, яка притягується до адміністративної відповідальності правила дорожнього руху, та чи є причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та дорожньо-транспортною подією.

З пояснень учасників ДТП, які надані одразу після дорожньо-транспортної пригоди, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась на трасі А/Д М 05 Київ-Одеса 79 км. 03 лютого 2025 року.

ОСОБА_1 зазначив, що рухаючись по дорозі з м. Біла Церква до м. Києва потрапив у ДТП. Причиною ДТП вважає збіг обставин, а саме: не досвідченість водія автомобіля VolkswagenTransporter, державний номерний знак НОМЕР_2 , несприятливі умови погоди, а саме: слизька дорога. Водій автомобіля VolkswagenTransporter, державний номерний знак НОМЕР_2 виконувала маневр не передбачений розміткою на цьому відрізку шляху, як наслідок ОСОБА_1 потрібно було виконувати різке гальмування, однак погодні умови перешкоджали ефективному гальмуванню. Для уникнення даного ДТП він хотів виїхати на зустрічну смугу, але там був транспортний засіб, тому сталось дане ДТП.

З пояснень другого учасника дорожньо-транспортної ОСОБА_2 вбачається, що остання, керуючи автомобілем марки VolkswagenTransporter, державний номерний знак НОМЕР_2 , при виїзді з міста Біла Церква на розвилці, зрозумівши, що повернула не в тому напрямку, вирішили перелаштуватися на іншу смугу руху в напрямку міста Києва, при виїзді бачила автомобіль Mercedes-BenzSprinter 313 CDI, який рухався на великій швидкості, але зрозумівши, що він її бачить, була впевнена що останній зменшить швидкість або перелаштується у іншу смугу руху, та виїхала на смугу руху, однак водій не загальмував та здійснив зіткнення з її автомобілем, а саме в задні двері автомобіля VolkswagenTransporter.

Схемою вищезазначеної пригоди та відеозаписом з бодікамер поліцейських зафіксовано місця розташувань транспортних засобів після скоєння ДТП, із зазначенням відповідних вимірів, напрямків руху кожного автомобіля, місце зіткнення транспортних засобів, розташування дорожніх знаків, гальмівний шлях автомобіля Mercedes-BenzSprinter 313 CDI, механічні пошкодження автомобілів.

Схема ДТП підписана двома учасниками даної ДТП без жодних зауважень та застережень щодо її оформлення та щодо змісту даних зазначених в даній схемі, що свідчить про згоду учасників із вказаною інформацією в ній.

Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями водіїв, та відеозаписом свідчать про недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п. 2.3.б, 10.1, 10.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до створення аварійної ситуації.

Тому відомості, описані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №137454 від 03 лютого 2025 року, співвідносяться з фактичними обставинами, установленими за наслідками дослідження схеми місця ДТП, відеозапису, та поясненнями учасників дорожнього руху.

Доказів, які б спростували обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №137454 від 03 лютого 2025 року, ОСОБА_2 не надано ні суду першої інстанції, ні в Київський апеляційний суд.

Крім того, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2025 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та станом на 19 травня 2025 року ОСОБА_2 не була оскаржена.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до загальних положень ПДР, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 року зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, Київський апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, вважає його передчасним та доходить висновку, що суд в повній мірі не дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, а вина ОСОБА_2 у вчиненні такого правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами.

Разом з тим, визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Даних, які б свідчили про те, що правопорушення є триваючим і, як наслідок, строк притягнення особи до адміністративної відповідальності слід рахувати з дня його виявлення, в матеріалах справи немає.

При розгляді справ, які віднесені до компетенції суду, точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності є день вчинення правопорушення, а саме - 03 лютого 2025 року.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, Київський апеляційний суд доходить висновку про закриття провадження у справі на цій підставі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Асатрян Олена Вікторівна - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа