Справа № 299/7137/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Мироненка О. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/930/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Мироненка О. О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.10.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, непрацююча, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 136647 від 06.09.2024 та постанови судді від 21.10.2024 вбачається, що 06.09.2024 о 16 год 50 хв, прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 113 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 830 метрів від лінії державного кордону України, в межах прикордонної смуги, була виявлена громадянка України ОСОБА_1 , яка на неодноразову законну вимогу військовослужбовців ДПСУ надати документи, що посвідчують особу, відмовилася спільно з громадянами ОСОБА_3 (зі слів) та ОСОБА_4 (зі слів), та вдалася до втечі, після чого приблизно о 17 год 10 хв була затримана прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 450 метрів від лінії державного кордону в межах прикордонної смуги. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Мироненко О. О. просить постанову суду від 21.10.2024 скасувати та закрити провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 мала при собі паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який пред`явила на першу вимогу військовослужбовця прикордонної служби, а матеріали справи не містять жодного доказу про те, що вона відмовилася це зробити та вдалася до втечі. Не містять матеріали справи і доказів того, що військовослужбовці прикордонної

-2-

служби взагалі звертались до ОСОБА_1 із вимогами надати документ, що посвідчує її особу. Затримання ОСОБА_1 та складення щодо неї протоколу не було законодавчо обґрунтованим, оскільки на той момент військовослужбовці прикордонної служби не здійснювали функції, безпосередньо пов`язані з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також не здійснювали прикордонний контроль у пунктах пропуску (контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду. Рапорти солдата ОСОБА_5 та штаб сержанта ОСОБА_6 від 06.09.2024 не є належними та допустимими доказами, оскільки останні проходять службу в органах ДПСУ та є зацікавленими особами, що в свою чергу ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин, що мали місце. Протокол відносно ОСОБА_1 складено безпідставно, оскільки в діях останньої відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП. Також звертає увагу на те, що провадження у справах за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з якими ОСОБА_1 нібито в складі групи вчинила правопорушення, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в їх діях події і складу адміністративного правопорушення, а постанова начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 від 20.09.2024 № 105970 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП є оскарженою і справа перебуває у провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Крім того, захисник просить поновити строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не брала участі в розгляді справи, так як не була належним чином повідомленою про час та місце її розгляду, а копію оскаржуваної постанови отримала 15.11.2024.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо неї не з`явилася. Остання повідомлена відповідно до вимог закону, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, відомостей про поважність причин неявки не надала. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника-адвоката Мироненка О. О. про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 , який також повідомив, що останній відомо про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Мироненка О. О., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 , при цьому матеріали справи не містять жодних відомостей, які б із достовірністю свідчили про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

-3-

У матеріалах справи наявна довідка про доставку ОСОБА_1 смс-повідомлення, в якому вказується про час та місце розгляду справи щодо неї, однак з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 подавала заяву, в якій просила інформувати її про час та місце розгляду справи шляхом надсилання їй смс-повідомлень, у зв`язку з чим, даний факт не може визнаватися належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи.

При цьому, доданими до апеляційної скарги матеріалами підтверджено той факт, що ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваної постанови лише 15.11.2024. Інших відомостей час отримання ОСОБА_1 копії судового рішення у матеріалах справи немає.

Із урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таких вимог суд першої інстанції не дотримався при розгляді справи щодо ОСОБА_1 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 136647 від 06.09.2024, 06.09.2024 о 16 год 50 хв, прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 113 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 830 метрів від лінії державного кордону України, в межах прикордонної смуги, була виявлена громадянка України ОСОБА_1 , яка на неодноразову законну вимогу військовослужбовців ДПСУ надати документи, що посвідчують особу, відмовилася спільно з громадянами ОСОБА_3 (зі слів) та ОСОБА_4 (зі слів), та вдалася до втечі, після чого приблизно о 17 год 10 хв була затримана прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 109 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 450 метрів від лінії державного кордону в межах прикордонної смуги, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Відповідальність за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

-4-

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Апеляційним судом встановлено, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, апеляційний суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_1 була нібито затримана 06.09.2024 о 17 год 10 хв, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.09.2025.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що при зупинці працівниками прикордонної служби транспортного засобу, в якому вона їхала в якості пасажира на задньому сидінні, у неї ніхто не вимагав пред`явити документ, який посвідчує особу.

Указані письмові пояснення ОСОБА_1 не спростовані жодними з наявних у матеріалах справи доказами, натомість підтверджуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, на якому відображено, що 06.09.2024 о 17 год 42 хв, у момент, коли до неї підійшов працівник поліції і стверджував, що вона відмовлялася надати документи, що посвідчують її особу, ОСОБА_1 відповіла, що не відмовлялася надавати документи, у неї ніхто документів не вимагав і в неї був при собі паспорт.

Факт наявності у ОСОБА_1 у момент затримання документу, що посвідчують її особу, підтверджено відомостями, наявними у паспорті, зокрема щодо перетину 06.09.2024 державного кордону України, а також доданою захисником копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2025, яким скасовано постанову начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

У матеріалах справи відсутні такі докази, які б із достовірністю підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

-5-

Відмова ОСОБА_1 надати 06.09.2024 о 16 год 50 хв на вимогу військовослужбовця ДПС України під час виконання ним відповідних службових обов`язків, документів, що посвідчують її особу та вдалася до втечі, у складі групи осіб, не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Суд не має права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на працівників прикордонної служби.

Працівники прикордонної служби не долучили до матеріалів справи докази, які б підтверджували викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, у тому числі, що дії ОСОБА_1 , які нібито полягали у злісній непокорі, були виражені в зухвалій формі, яка б свідчила про явну зневагу до прикордонного наряду та їм передувала відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень.

При цьому, письмові пояснення ОСОБА_8 та доводи апеляційної скарги, із урахуванням долучених до апеляційної скарги доказів, спростовують факт вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд констатує, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання її винуватою у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначені висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП за обставин, викладених у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на вимогах закону.

Жоден із перерахованих у постанові судді доказів поза розумним сумнівом не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинила злісну непокору, а саме на неодноразову законну вимогу військовослужбовця ДПСУ надати документи, що посвідчують особу, відмовилася спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також вдалася до втечі, не ґрунтується на фактичних обставинах справи та не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими й заслуговують на увагу.

При цьому, слушними є і доводи апеляційної скарги про те, що провадження у справах за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з якими ОСОБА_1 нібито в складі групи вчинила правопорушення, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в їх діях події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події і складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

-6-

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а тому, постанова місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень КУпАП вжиття заходів зі встановлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення цієї категорії, складання протоколів про адміністративні правопорушення; з`ясування обставин, за яких вчинено правопорушення, вилучення речей та документів, покладається на посадових осіб органів Державної прикордонної служби України (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП); відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і що саме на відповідних посадових осіб органів Державної прикордонної служби України покладено доведення винуватості особи у вчиненні цього правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів, і вважає, що можливості усунення вищевказаних порушень нормативно-правових актів при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, збирання додаткових доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення вичерпані.

При прийнятті рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Мироненко О. О. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.10.2024 щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Мироненко О. О. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.10.2024 про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП скасувати, а провадження у справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя