КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Негоди К.О., та представника потерпілої Бондарчука М.М., у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника Негоди К.О. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень на користь держави.

Згідно з постановою судді, 27 грудня 2024 року о 23 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного та психологічного характеру відносно дружини, а саме: словесно ображав та погрожував, розбив телефон, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Негода К.О. просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи судом було суттєво порушено норми матеріального та процесуального права, а обставин, що мають значення для справи, не були повно з`ясовані.

Так, суд не взяв до уваги, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилаючись на положення ст. ст. 245, 251, 280 КУпАП, захисник вважає, що в порушення вказаних норм, судом не вирішено питання та не взяті до уваги порушення щодо неправильності складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення, що призвело до неналежного та не всебічного розгляду справи.

На думку захисника, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 розбив телефон ОСОБА_1 , та і розбиття телефону не є домашнім насильством у розумінні ст. 173-2 КУпАП. Факт пошкодження майна не є складовою домашнього насильства, а тому його кваліфікація за вказаною статтею є неправомірною.

Також, захисник вважає, що твердження потерпілої ОСОБА_2 про вчинення стосовно неї психологічного насильства є лише її суб`єктивним сприйняттям події, а не юридично доведеним фактом, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 мав наміри здійснити такі дії або завдати потерпілій будь-якої шкоди.

Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не зазначено наслідки дій домашнього насильства щодо завдання або можливого завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої, що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а також не конкретизовано об`єктивну сторону вчиненого адміністративного правопорушення.

Щодо відсутності в діях ОСОБА_1 економічного насильства по відношенню до потерпілої, то захисник зазначає, що ОСОБА_1 не створював умови, що погіршують матеріальний стан заявниці або примушують її до економічної залежності. Вилучення швейної машинки, якщо воно мало місце, не може розцінюватись як економічне насильство, оскільки воно не мало на меті позбавити ОСОБА_2 засобів для існування.

Також, на думку апелянта, у матеріалах справи відсутні докази психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , оскільки потерпіла не зазначала, що вона зазнала страху, емоційного тиску чи психологічної травми.

Вказані дані, на думку захисника, не узгоджуються із диспозицією ч. 1 ст. 173-1 КУпАП, яка передбачає завдання або можливість завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, тобто не конкретизовано об`єктивну сторону вчиненого адміністративного правопорушення. За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення, який є процесуальним документом, внаслідок якого проводиться подальше провадження у справі, не містить посилання на наявність обов`язкових наслідків, зазначених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що виключає відповідальність особи за даною статтею.

Враховуючи, що в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначена суть адміністративного правопорушення не відповідає позиції та дійсним обставинам справи ч. 1 ст.173-2 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення підлягає до закриття у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №622552 від 31.12.2024 року, даними письмової заяви потерпілої ОСОБА_2 , даними рапорту працівника поліції, електронною перепискою з смс - повідомленням за 27.12.2024 року, фотознімками розбитого телефону, відеозаписом за 27.12.2024 р.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ , під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Так, із письмової заяви потерпілої ОСОБА_2 убачається, що вона просила притягнути до відповідальності ОСОБА_1 , у зв`язку із вчиненням домашнього насильства щодо неї. Зазначала, що ОСОБА_1 ,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння викинув її телефон з вікна, погрожував розбити обличчя та виражався нецензурною лайкою. Також погрожував вибити двері до квартири та виніс з квартири швацьку машинку (а.с. 6).

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 також не заперечував факту конфлікту з ОСОБА_2 , який виник між ними з приводу того, що він забрав швацьку машинку (а.с. 8).

Таким чином, з представлених матеріалів провадження, убачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно мав місце конфлікт, що призвело до вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо колишньої дружини, отже доводи апеляційної скарги, що судом не було встановлено дійсних обставин справи, є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 економічного насильства по відношенню до потерпілої, то вони є безпідставними.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст.1 вказаного Закону).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.

Згідно з встановленими обставинами ОСОБА_1 забрав у потерпілої ОСОБА_3 швацьку машинку та 27 грудня 2024 року о 23 годині 00 хвилин перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , словесно ображав потерпілу і погрожував їй, а також розбив телефон, заподіявши матеріальну шкоду.

Такими своїми діями ОСОБА_1 позбавив потерпілу ОСОБА_3 можливості користуватись її майном, що є ознакою домашнього насильства економічного характеру.

Образи та погрози, які ОСОБА_1 висловлював на адресу потерпілої ОСОБА_3 , що підтверджується наявним у справі відеозаписом, а також пошкодження майна потерпілої у виді розбиття телефону, могли завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої, а відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення є не лише завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю, а й можливість завдання такої шкоди.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обґрунтована у постанові суду доказами, які є належними і допустимими, оскільки відповідають вимогам ст. 251 КУпАП щодо доказів, а також ці докази оцінені суддею районного суду згідно з вимогами передбаченими ст. 252 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність належних і допустимих доказів є безпідставними.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про порушення суддею районного суду вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, оскільки при розгляді справи щодо ОСОБА_1 суддя районного суду дотримався вимог вказаних законів, а постанові судді відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Таким чином, суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Негоди К.О. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 761/1321/25

Провадження № 33/824/2333/2025

Головуючий у першій інстанції Осаулов А.А.

Доповідач Ковальська В.В.