КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/33/25 Апеляційне провадження № 33/824/3076/2025Головуючий у суді першої інстанції - Кабанячий Ю.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сіренком Максимом Юрійовичем, на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 та частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2025 провадження в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 38 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. (а.с.56-59).

Не погодившись з постановою суду, 01.05.2025 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сіренко М.Ю., оскаржив її в апеляційному порядку, направивши апеляційну скаргу до суду першої інстанції, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню. Вказує, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 та частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відтак наявності в діях останнього складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Посилається на те, що ОСОБА_1 не погодився із результатами проходження обстеження за допомогою приладу «Drager», а працівниками поліції не було доставлено його на огляд до закладу охорони здоров`я, що вказує на порушення працівниками поліції Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (а.с. 60-65).

ОСОБА_1 та його захисник Сіренко М.Ю. у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №198941, 17.12.2024 о 18 год. 00 хв. в селі Старе Київської області Бориспільського району, по вулиці Дніпрова 50, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався назустріч. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.13.3 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №198899 17.12.2024 о 18 год. 00 хв. в селі Старе Київської області Бориспільського району, по вулиці Дніпрова 50, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку відповідно до наказу МОЗ/МВС 1452/735 за допомогою алкотестера «Драгер». Результат огляду 2,13 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, вважаючи доведеним належними, достатніми та достовірними доказами наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за ст. 124 КУпАП на підставі ст. 38 КУпАП, при цьому убачав наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, доводи сторони захисту зводяться до відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що на переконання апелянта, слугує підставою для закриття провадження у справі як за ст. 124, так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах доводів апеляційної скарги, доходить наступного.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Відповідно до пункту 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 13.3. ПДР України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами: даними, що містяться в протоколах про адміністративне правопорушення від 17.12.2024 серії ЕПР1 №198899, ЕПР1 №198941, схемою місця ДТП; результатом газоаналізатора «Драгер»; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; довідкою про отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами; довідкою про відсутність повторності вчинення правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП; письмовими поясненнями потерпілого; відеозаписом з місця події адміністративного правопорушення.

Зважаючи на це, суд першої інстанцій дійшов висновку, що ОСОБА_1 своїми діями скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому указав, що заперечуючи проти факту керуванням ним ( ОСОБА_1 ) транспортним засобом, останній не зміг пояснити суду обставини настання дорожньо-транспортної пригоди та зазначити водія, який керував транспортним засобом, а враховуючи пояснення потерпілого ОСОБА_3 , який вказав, що водієм транспортного засобу DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 був саме ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки поясненнями потерпілого ОСОБА_3 , підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки ОСОБА_3 вказав, що після настання дорожньо-транспортної пригоди, вийшовши зі свого транспортного засобу побачив, що ОСОБА_1 оглядає свій транспортний засіб, що вказує на факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 , а відтак недотримання ОСОБА_1 пункту 13.3. ПДР України, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди та вказує на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з цим, не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи ОСОБА_1 , які полягають у відсутності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а відтак відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння також підтверджується письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 , у яких останній також вказав, що до водія автомобіля DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_2 претензій не має, оскільки матеріальні збитки водієм ( ОСОБА_1 ) відшкодовані на місці.

Таким чином, відшкодувавши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_3 , ОСОБА_1 визнав свою вину у такий спосіб, а тому твердження, які зводяться до відсутності доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Більш того, слід зауважити, що сукупність наявних у справі письмових доказів, а також відеозапис обставин події, не свідчать про факт керування авто іншою особою, а не ОСОБА_1 .

Між тим, згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно частин 1-2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Таким чином, з урахуванням положень частин 1-2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців року з дня його вчинення.

Положеннями п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП та, як наслідок, накладення адміністративного стягнення за вчинення інкримінованого правопорушення, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Разом з цим, ураховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення, а тому наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сіренком Максимом Юрійовичем - залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук