Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5877/23 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Номер провадження №33/4805/584/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Купця Леоніда Павловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови судді районного суду ОСОБА_1 12 вересня 2023 року о 01-21 год у м. Звягелі по вул. Військової Доблесті керував автомобілем Mitsubichi Galant, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Купець Л.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи. Зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, проте не встановлено яка ступінь сп`яніння була виявлена у водія. Адвокат зазначив, що суд не встановив, чому огляд не був проведений на місці зупинки транспортного засобу. Ні лікар, який складав висновок про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння, ні працівник поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не допитувались у судовому засіданні. Вважає, що запис лікаря не може слугувати доказом відмови водія від проходження огляду. При визначенні у водія стану алкогольного сп`яніння невідомо якими критеріями керувались працівники поліції. Крім того, зазначив, що при винесенні постанови суд не застосував положення ст. 38 КУпАП.

Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведена.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №399413 від 12 вересня 2023 року, за змістом якого ОСОБА_1 12 вересня 2023 року о 01-21 год в м. Звягелі по вул. Військової Доблесті керував автомобілем Mitsubichi Galant, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря №105, від підпису відмовився; актом огляду, складеного щодо ОСОБА_1 за встановленими ознаками сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, зміна забарвлення покриву шкіри; висновком КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» Звягельської міської ради №105 від 12 вересня 2023 року, яким встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, від проходження процедури освідування відмовився; розпискою від 12 вересня 2023 року про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, з матеріалів справи та відеозаписів вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль Mitsubichi Galant, за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Повідомили, що зупинка автомобіля була зумовлена порушенням водієм комендантської години. Працівник поліції у спілкуванні з водієм виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини. ОСОБА_1 не заперечував, що вживав горілку, святкуючи народження онуки у товариша. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки погодився, отримав роз`яснення порядку користування газоаналізатором «Alkotest Drager», проте жодна зі спроб продути мундштук приладу не була результативною. На пропозицію поліцейського пройти огляд у медичному закладі, водій також погодився, проте у Звягельській лікарні ОСОБА_1 водій аналогічно провалив спроби проходження освідування на газоаналізаторі Драгер, фактично відмовившись від такого. В подальшому останньому було роз`яснено права та обов`язки за ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вилучено водійські права та відсторонено від керування транспортним засобом.

Від підпису складених щодо водія процесуальних документів він відмовився.

На думку апеляційного суду процедура проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції з дотриманням вимог закону.

Вказані докази, за сукупністю яких суд першої інстанції встановив доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні ним вимог п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно, відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Апеляційним судом не встановлено даних і про те, що у лікаря ОСОБА_3 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння були підстави для фальсифікації вищевказаного висновку щодо ОСОБА_1 , або для його обмови у перебуванні у такому стані, а також щодо можливої зацікавленості лікаря у результатах розгляду справи, будь-які докази на підтвердження вказаного у матеріалах справи відсутні.

Тому в апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у достовірності лікарського висновку, оскільки він зроблений лікарем в межах наданих повноважень, містить необхідні дані щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця їх проведення.

Разом з тим, право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.

У матеріалах справи відсутні посилання скаржника на оскарження вказаного висновку лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №105 від 12 вересня 2023 року з підстав його неповноти або неправильності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги і те, що матеріали справи не містять і стороною захисту не надано будь-яких відомостей про те, що ним оскаржувалась незаконність дій як працівників поліції під час оформлення щодо ОСОБА_1 адміністративних матеріалів, так і лікаря, який підтвердив факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд, крім іншого, погоджується із висновком суду першої інстанції, що лікар у закладі охорони здоров`я встановлює перебування особи у стані алкогольного сп`яніння під час огляду особи, а не лише за допомогою спеціального технічного засобу. Тому відмова ОСОБА_1 в лікарні проходити освідування на спеціальному технічному засобі, як один із способів визначення стану алкогольного сп`яніння, не може свідчити про його відмову від проходження такого огляду в цілому. Крім того, жодних належних доказів щодо спростування вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скаржником не надано, а посилання захисника, на його думку незаконні дії працівників правоохоронних органів та лікаря, апеляційний суд розцінює як позицію захисту з метою уникнення суворої адміністративної відповідальності та суспільного осуду за неправомірні дії.

Всупереч доводам сторони захисту, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо нього не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Всі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у повному обсязі підтверджується поза розумним сумнівом дослідженими в судовому засіданні доказами, які на переконання апеляційного суду є належними та допустимими, узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Враховуючи наведене, доходжу висновку, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Проте, вирішуючи питання чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності, суд не врахував, що за правилами ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення. Статтею 247 КУпАП визначено обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (пункт 7).

КУпАП не передбачено продовження строків накладення адміністративних стягнень, у разі їх закінчення провадження у справі підлягає безумовному закриттю (без накладення адміністративного стягнення) попри встановлення судом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом, правопорушення вчинено ОСОБА_1 12 вересня 2023 року. З матеріалів справи слідує, що постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.09.2023 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчиненні порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП зупинено до його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10.03.2025 провадження у даній справі відновлено.

Отже, враховуючи, що на 10 квітня 2025 року - момент вирішення судом питання притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП річний строк, встановлений ч. 6 ст. 38 КУпАП сплив, розпочате судом провадження підлягало закриттю попри встановлення судом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За таких обставин, постанова суду підлягає скасуванню в частині застосування адміністративного стягнення з ухваленням нової.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Купця Леоніда Павловича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нову.

Закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь