КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2426/2025
Справа № 758/3519/25
Головуючий в суді І інстанції Якимець О.І.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 травня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 25 лютого 2025 року о 00:30 за адресою м. Київ пр-т В.Порика, 15 керував автомобілем Nissan Rouge д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу чи у лікаря нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 31 березня 2025 року, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просив скасувати постанову Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Пояснював, що як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність особи (водія) настає виключно в разі керування транспортним засобом. Матеріали справи не містять переконливих та беззаперечних доказів, зокрема пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а відповідно і вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наводив зміст п. 1.5 ПДР про те, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії, п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», щодо визначення керування транспортним засобом як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Наголошував, що згідно з наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, не встановлено факту його керування транспортним засобом, оскільки відеофіксація розпочинається із того, як працівники поліції підходять до нього, в той час коли він виходить із транспортного засобу, який припаркований та в русі не перебуває. Таким чином, відсутні докази зупинення працівниками поліції транспортного засобу під його керуванням.

Вказував, що відеозапис з нагрудної камери працівників поліції не є безперервним, зокрема із нього не встановлено факту зупинки автомобіля.

В графі протоколу «опис установлених даних» поліцейський зазначив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та на місці зупинки відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки докази того, що він керував транспортним засобом, відсутні.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не перелічено ознаки, на підставі яких поліцейський дійшов висновку, що ОСОБА_1 може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Зазначав, що з відеозапису вбачається, що шкіра його обличчя звичайного кольору, без особливостей, склери очей білі, не набряклі, зіниці очей не розширені. Під час спілкування з поліцією він адекватно реагує на обстановку, що склалася, руки та пальці не тремтять, він чітко, адекватно та послідовно відповідає на всі запитання поліцейського, його поведінка та координація рухів відповідають обстановці, за якої відбувається спілкування з поліцейськими. Щодо запаху з порожнини рота, пояснював, що поліцейський після видиху ОСОБА_1 в його сторону відчув запах мандаринів, а не алкоголю, що підтверджується його запитанням на 2 хв. 06 сек. відеозапису «Мандарини їли?», на що ОСОБА_1 відповів ствердно. Відеозапис не містить відомостей про те, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 про наявність інших ознак алкогольного сп`яніння - поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, які в подальшому були безпідставно зазначені в протоколі.

Отже, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння не відповідають відеозапису, з якого чітко вбачається, що таких ознак сп`яніння, як поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, поліцейським у нього виявлено не було, тому протокол про адміністративне правопорушення містить недостовірні відомості та є недопустимим доказом, як і долучений до протоколу відеозапис, на якому поліцейським не було повідомлено ОСОБА_1 про наявність підозри щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння, а також не було проведено необхідних дій, передбачених Інструкцією № 1452/735, які дають підстави вважати, що особа перебуває у відповідному стані сп`яніння (перевірка порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук, зміни забарвлення шкірного покриву обличчя). Працівником поліції не було зафіксовано порядку перевірки виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які безпосередньо зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказував, що матеріали справи не містять доказів відсторонення його поліцейськими від керування транспортним засобом в порушення вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП, акт про відсторонення його від управління автомобілем не складався та не вручався. У матеріалах справи відсутній акт тимчасового вилучення транспортного засобу, наявність якого, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, є обов`язковою.

Вказував, що у нього виникають обґрунтовані сумніви щодо упередженості поліцейського під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що випливає з непослідовних дій уповноваженої посадової особи, яка, встановивши факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, не відсторонила його від керування всупереч складеному протоколу, а також не було передано керування іншій особі для забезпечення безпеки руху, що є порушенням вимог ст. 266 КУпАП.

Зазначав, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, і лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

У даному випадку з відеозапису не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, відсутні відомості про таке вручення або відмову від отримання направлення і в матеріалах справи.

Зазначав, що у направленні на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, яке йому не вручалося, але було долучено до матеріалів справи, зазначено, що поліцейський доставив ОСОБА_1 до медичного закладу, хоча такого факту не було, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Вказував, що формальне складення працівником поліції направлення на огляд не є достатньою підставою забезпечення можливості проведення такого огляду, що свідчить про передчасність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п. 6 Інструкції № 1452/735).

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та відмови особи від проходження огляду в закладі охорони здоров`я в разі незгоди на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, або в разі незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 255665 від 25 лютого 2025 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

відеозаписом події № 470647, зробленим за допомогою нагрудної камери працівників поліції, про долучення яких зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 255665 від 25 лютого 2025 року.

Дослідивши відеозапис з бодікамери працівників поліції події правопорушення, долучений до матеріалів справи, судом встановлено, що 25 лютого 2025 року о 00:30:00 год. за адресою: м. Київ, просп. Василя Порика, 15, водій ОСОБА_1 вийшов із транспортного засобу Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_1 , з увімкненим двигуном, на запитання працівників патрульної поліції, чому їздить у комендантську годину, відповів, що був у гостях тому трохи запізнився, проживає у цьому будинку, пред`явив документи на автомобіль та посвідчення водія. Згодом, поліцейський зазначив, що від особи відчувається запах алкоголю, та у нього є підстави вважати, що особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тому запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер. ОСОБА_1 зазначив, що алкоголь не вживав, однак проходити огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер не буде (03:23 хв. відеозапису). Працівник патрульної поліції запропонував пройти огляд у лікаря-нарколога (03:25 хв.) та роз`яснив, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння це самостійний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, санкція якого передбачає штраф у розмірі 17000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, на що ОСОБА_1 повідомив, що жоден із варіантів проходження огляду йому не підходить (03:49 хв.). Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що наразі триває повітряна тривога і він бажає піти в укриття, куди був супроводжений працівниками поліції. Спілкуючись з працівниками поліції, ОСОБА_1 пояснював, що не буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не вживав алкогольних напоїв і тому не бачить в проходженні огляду сенсу.

Надаючи пояснення під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 зазначив, що оскільки була повітряна тривога, поспішав додому, їхав від своєї матері, алкоголь не вживав та взагалі не вживає, однак оскільки його зупинили вперше, не зрозумів, що наслідки відмови тягнуть за собою самостійний склад правопорушення, крім того, хвилювався через повітряну тривогу та ракетні обстріли, тому і поспішав додому.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 дав в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд враховує, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на її внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі, і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Враховуючи поведінку та аргументи ОСОБА_1 , його свідоме й категоричне неодноразове заперечення проти проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, які зафіксовані на відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції, з огляду на його дії, а також дії та роз`яснення працівників поліції, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі, та ці обставини підтверджені усією сукупністю доказів, що додані до матеріалів справи, та не були спростовані під час розгляду справи.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, в яких ОСОБА_1 заперечував виконання ним функцій водія, вказував на відсутність фіксації в матеріалах справи обставин зупинення транспортного засобу, яким він нібито керував, апеляційний суд констатує, що такі доводи спростовуються дослідженим відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 знаходився на водійському сидінні, в транспортному засобі Nissan Rogue, д.н.з. НОМЕР_1 , з увімкненим двигуном, в ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 вказав, що прямує додому, був у гостях, запізнився. Про те, що він автомобілем не керував, в ході фіксування події працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не зазначав. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що їхав від своєї матері, вказані обставини ним в апеляційній скарзі не спростовуються.

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозапис не є безперервним і на ньому не зафіксовано зупинку транспортного засобу.

Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 255665 від 25 лютого 2025 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, безперервно зафіксовані на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП, на початку відеозапису, спілкуючись з працівником поліції, ОСОБА_1 знаходиться в транспортному засобі на місці водія, і впродовж всього відеозапису не заперечує, що саме він керував транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння, оскільки шкіра його обличчя звичайного кольору, склери очей білі, не набряклі, зіниці очей не розширені, пальці на руках не тремтять, і він адекватно реагує на обстановку, що склалася, послідовно відповідаючи на всі запитання поліцейського, ґрунтуються на особистій інтерпретації стану особи, зафіксованого на відео, і не спростовують його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що протягом усього огляду працівники поліції не повідомляли, що у ОСОБА_1 наявні такі ознаки алкогольного сп`яніння, як поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, які в подальшому були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а також поліцейським не зафіксовано порядок перевірки виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд враховує, що жодною нормою ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, Порядку направлення транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 не передбачено оголошення працівником поліції водієві конкретних виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння та порядку виявлення цих ознак.

При цьому в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським зазначено, що у ОСОБА_1 було виявлено ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, та вказано, що огляд не проводився (а. с. 4).

Доводи апеляційної скарги, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду фактично була спровокована, не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що у нього виникають обґрунтовані сумніви щодо упередженості поліцейського під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що випливає з непослідовних дій уповноваженої посадової особи, яка, встановивши факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, не відсторонила його від керування всупереч складеному протоколу, а також не було передано керування іншій особі для забезпечення безпеки руху, що є порушенням вимог ст. 266 КУпАП, з огляду на те, що дотримання поліцейськими процедури такого відсторонення не впливає на правильність встановлення судом вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР і скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і відсутність письмових відомостей в матеріалах справи про відсторонення ОСОБА_1 від керування жодним чином не впливає на законність прийнятого судом рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що копія направлення на проходження огляду йому не вручалася, а також зазначено, що він був до медичного закладу доставлений, хоча такого факту не було, апеляційний суд зауважує, що положеннями Інструкції № 1452/735 та ст. 266 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, складення направлення у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння та долучення його до матеріалів справи про адміністративне правопорушення взагалі не передбачається, як і вручення водієві копії направлення на огляд водія транспортного засобу у разі його складання, оскільки воно виготовляється для медичного закладу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд також відхиляє помилкові доводи апеляційної скарги, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а й шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, у письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, і лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення в межах санкції цієї статті, належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.