ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5873/25Головуючий у 1-й інстанції Мостецька А.А.
Провадження № 33/817/287/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.164 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 р.

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.164 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в користь держави в розмірі 17 000 грн.

Як визнав суд, 19.03.2025 о 17 год 00 хв, гр. ОСОБА_1 , будучи відповідальною особою за продаж продукції та перебуваючи за адресою: вул. Микулинецька, м. Тернопіль, здійснював господарську діяльність щодо продажу картоплі, цибулі, яблук, без реєстрації фізичної особи-підприємця, чим порушив вимогу Закону України «Про державну реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, яка підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою, однобічністю проведеного судового розгляду, у зв`язку з небезсторонністю суду, невідповідністю наведених відомостей фактичним обставинам справи, неналежним аргументуванням прийнятого рішення, яке ухвалене на припущеннях, без додержання принципу верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, з істотним порушенням прав і свобод людини і громадянина.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, зазначає, що наведені у постанові відомості не відповідають фактичним обставинам справи, систематичну господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкт господарювання не здійснював.

Звертає увагу на те, що на момент події перебував за адресою: вул.Микулинецька, м. Тернопіль, де допомагав своїм знайомим у завантаженні та розвантаженні продуктів харчування. Під час виконання цієї роботи до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що мають скласти певні документи. З їхніх слів зрозумів, що це формальність і йому нічого за це не буде. Поліцейські надали йому для підпису документи, зміст яких він не зрозумів, оскільки не вміє читати українською мовою. Мову розуміє лише на розмовному рівні. У поясненнях, які просили підписати, ОСОБА_2 орієнтувався лише на вказівки працівників поліції, які показували, де саме потрібно підписатися. Жодних документів працівниками поліції ОСОБА_3 не було вручено. Для підготовки апеляційної скарги, звернувся по допомогу до адвоката.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначає, що судовий розгляд справи проведено з істотним порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що позбавило його права захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника та перекладача, чим порушено його права на захист.

Крім цього, зазначає, що в матеріалах справи відсутні достатні, об`єктивні, допустимі та беззаперечні докази його винуватості у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП, а фактичні обставини вказують на відсутність складу вказаного правопорушення в його діях.

Стверджує, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не дослідив зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, а розглянувши справу у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, без виклику свідків, суддя поставився формально до розгляду справи, тобто не виконав свої безпосередні функції щодо повного, всебічного, і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Таким чином, апелянт переконаний, що у суду відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що він займається господарською діяльністю без державної реєстрації як суб`єкт господарювання.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2025 року та закрити провадження у справі.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як про оскаржувану постанову дізнався лише 10 травня 2025 року під час отримання копії оскаржуваної постанови у відділенні пошти.

В судове засідання особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не з`явився, хоча апеляційним судом приймалися усі необхідні заходи для його належного повідомлення про розгляд справи.

Проте, зважаючи на обставини справи, які були з`ясовані судом в процесі підготовки до її розгляду, вважаю за можливе провести апеляційний розгляд без участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 , як особа щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймав.

Відомості про отримання ним копії судового рішення поштовим відправленням відсутні.

Копію постанови суду апелянт отримав 10 травня 2025 року і апеляційну скаргу подав 14 травня 2025 року. (а.с.25)

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст.245 КУпАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , не дотримався.

За змістом ч. 1 ст.164 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно ст. 3 Господарського кодексу України, i?a ainiiaa?nuei? a?yeui?no? ?icoi??ouny a?yeui?nou noa'?eo?a ainiiaa??aaiiy o noa?? noni?euiiai ae?iaieooaa, ni?yiiaaia ia aeaioiaeaiiy oa ?aae?cao?? i?iaoeo??, aeeiiaiiy ?ia?o ?e iaaaiiy iineoa aa?o?niiai oa?aeoa?o, ui ia?ou o?iiao aecia?ai?nou. Ainiiaa?nuea a?yeui?nou, ui ca?eni??ouny aey ainyaiaiiy aeiiii??ieo ? nio?aeuieo ?acoeuoao?a oa c iaoi? iaa??aiiy i?eaooeo, ? i?ai?e?iieooaii, a noa'?eoe i?ai?e?iieooaa - i?ai?e?ioyie.

Згідно ст.42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року №2 Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Оскільки норма ст.164 КУпАП є бланкетною, то в протоколі про адміністративне правопорушення обов`язково повинна бути вказівка на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність.

Як слідує із змісту протоколу серії ВАД № 423867 від 19.03.2025, в ньому зазначено лише, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність щодо продажу картоплі, цибулі, яблук, без реєстрації фізичної особи-підприємця, чим порушив вимогу Закону України «Про державну реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте, відповідні норми закону, що регулюють заняття господарською діяльністю з реалізації товарів, які саме порушив ОСОБА_1 і у чому це виразилося, в протоколі не вказано.

Окрім того, в протоколі не конкретизовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не зазначено яким чином ОСОБА_1 , здійснював реалізацію картоплі, цибулі та яблук; не відображена систематичність його дій по здійсненню господарської діяльності, що є обов`язковою ознакою вищевказаного адміністративного правопорушення, а також відсутня інформація щодо оплати його діяльності чи вилучення грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення правопорушення, що унеможливлює ідентифікувати його дії як здійснення господарської діяльності та встановити мету суб`єкта господарювання щодо отримання прибутку.

При цьому, для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП слід обов`язково встановити, чи здійснювалась ним господарська діяльність, яка підлягає державній реєстрації. Також в матеріалах справи, як і у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні докази на підтвердження факту того, що дії ОСОБА_4 мають систематичний характер, а також відсутня інформація щодо оплати реалізованих ним товарів, що унеможливлює встановити мету суб`єкта господарювання щодо отримання прибутку. Тому, даний протокол про адміністративне правопорушення, на який суд першої інстанції зіслався як на доказ вини ОСОБА_4 , не може вважатися доказом в контексті положень ст.251 КУпАП.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_4 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_4 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області притягнуто до адміністративної відповідальності.

Окрім того, апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 є громадянином Азербайджанської республіки, тобто, в розумінні ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є іноземцем. Про це також зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 423867 .

Положеннями ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного обвинуваченого на переклад мовою, якою володіє особа, розглядається як невід`ємна складова права на захист (параграф 3 ст. 6 Конвенції). Інформація про звинувачення має надаватись особі мовою, яку він розуміє, якщо особа не володіє мовою, що використовується і не розуміє її, документ, що містить звинувачення повинен бути перекладений мовою, зрозумілому обвинуваченому (рішення ЄСПЛ Хермі проти Італії, Велика палата Європейського суду 2006, параграф 68).

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, має право виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

3 аналізу викладеного вбачається, що у разі складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення щодо громадянина іноземної держави, який не володіє українською мовою, - обов`язковою є залучення перекладача, оскільки інакше буде порушено його фундаментальне право знати та розуміти, в чому його обвинувачують та які права він має.

Крім того, згідно з абз.4 п.12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Разом з тим, в матеріалах справи, які Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області направлено для розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, вістуні відомості, які б підтверджували, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та проводився судовий розгляд, володіє мовою судочинства.

Проаналізувавши наведені вище норми закону та перевіривши матеріали адміністративної справи, вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення співробітниками поліції відносно ОСОБА_5 перекладач не залучався, хоча в даному випадку це є обов`язковою вимогою, з чого слід зробити висновок про порушення законних прав та інтересів особи, відносно якої складено протокол, так як вона не розуміла суті подій та не могла надати відповідні заяви та пояснення з приводу скоєння адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим слід вважати, що його права, передбачені ст. 268 КУпАП що забезпечують особі можливість здійснити свій захист були порушені.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_6 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП. За таких обставин, провадження у справі відносно ОСОБА_4 слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2025р.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2025 року, якою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя