Справа № 387/116/25
Номер провадження по справі 3/387/372/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року селище Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

за участю секретаря судового засідання Ірхи Т.О.

особи, яка притягається до відповідальності

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_1

захисника (в режимі відеоконференцзв`язку) Іващенка О.П.

законного представника неповнолітнього

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_2

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 (селище Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за ч. 2 ст. 126, ст. 124 КпАП України

У С Т А Н О В И В :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №220040 від 13.01.2025 випливає, що ОСОБА_1 13.01.2025 о 15:35 керував автомобілем марки Volkswagen LT, державний номерний знак НОМЕР_2 у м. Помічна по вул. Січових стрільців, 3, та не мав права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №220030 від 13.01.2025 року випливає, що ОСОБА_1 13.01.2025 о 15:35 керував транспортним засобом Volkswagen LT із причепом у м. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області. Повертаючи на території комунального підприємства, він був недостатньо уважним та не належно стежив за дорожньою обстановкою, не реагуючи на її зміну, внаслідок чого допустив зіткнення з металевим стовпом воріт, через що автомобіль отримав механічні пошкодження. Це порушило вимоги п. 2.3 «б» ПДР України.

Неповнолітній ОСОБА_1 у судовому засіданні у присутності захисника Іващенка Олександра Петровича та Служби у справах дітей ОСОБА_2 не визнав свою провину у вчиненому адміністративному правопорушенні. Він надав усні пояснення, що 13.01.2025 близько 15:35 керував автомобілем не він, а ОСОБА_3 . За його словами, він перебував на боковому сидінні автомобіля. Коли сталося ДТП, ОСОБА_4 попросив його взяти на себе провину і запевнив, що за це йому буде лише незначний штраф. Тому він послухався і разом із Жиликом помінялися місцями. Працівникам поліції він надав неправдиві пояснення щодо керування транспортним засобом марки Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_2 . За його словами, керувати автомобілем він взагалі не вміє, а автомобіль Volkswagen належить ОСОБА_5 .

Захисник Іващенко О.П. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду строку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Водночас він повідомив про істотне порушення працівниками поліції прав неповнолітнього ОСОБА_1 , оскільки законного представника або захисника не залучали при оформленні матеріалів про правопорушення на неповнолітнього.

Законний представник неповнолітнього підтримала захисника.

Суд за результатами розгляду справи дійшов до таких висновків.

За змістом ст. 245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При з`ясуванні цих обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251КпАП України, згідно яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

За змістом ст.ст. 254, 256 КпАП України, про вчинене адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол, в якому зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів, обов`язок щодо збирання яких покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КпАП України, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Статтею 124 КпАП України, передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. "б" п 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б)бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що незабезпечення права на захист є порушенням вимог Конвенції щодо розгляду справи.

Згідно з п.п. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_1 , як особа, стосовно якої були складені протоколи серії ЕПР1 №220040, №220030, на час їх складання був неповнолітнім.

Відповідно до ч.1 ст. 270 КпАП України, інтереси особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно з вимогами п.7 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків або опікуна є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Аналогічна норма міститься також і в п.17 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 за №1376 (з наступними змінами).

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь-якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

Суд зазначає, що працівниками поліції істотно порушені права неповнолітнього ОСОБА_1 при складанні щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення, а також з порушенням отримані від нього пояснення, що саме він керував транспортним засобом, так як цілком прийнятним є те що в автомобілі перебували двоє повнолітніх знайомих, які могли вчиняти тиск для взяття провини за правопорушення на себе.

Суд зазначає, що відсутність законного представника у неповнолітнього на переконання суду, суттєво вплинуло на достовірність його свідчень з таких причин:

- недостатній правовий захист: Законний представник та захисник має право захищати права і інтереси неповнолітнього, забезпечувати правильність і об`єктивність його свідчень, а також допомагати орієнтуватися у процесуальних питаннях. Без нього неповнолітній може бути менш усвідомленим щодо своїх прав і обов`язків;

- ризик впливу та психологічний тиск: у відсутності захисника або законного представника, неповнолітній є більш вразливим до психологічного впливу з боку повнолітніх. Це може сприяти його сприйняттю інформації і подачі показань інакше, ніж він би зробив під захистом;

- неправильне розуміння ситуації: Без представника дитина (неповнолітній) може неправильно зрозуміти питання або неправильно сформулювати свої свідчення через недостатню правову підготовку або стресову обстановку.

Таким чином, відсутність законного представника у присутності знайомих повнолітніх осіб призвело до істотного зниження рівня об`єктивності та достовірності свідчень неповнолітнього ОСОБА_1 , що сприяє отриманню неправдивих показань у справі. Суд зазначає, що ОСОБА_1 надавав усні пояснення поліцейським за відсутності законного представника або захисника у присутності двох повнолітніх знайомих, які перебували в автомобілі разом із ним та які поводилися зухвало, зокрема і щодо працівників поліції. З урахуванням цього з відео видно, що неповнолітній перебував під психологічним впливом зазначених осіб, зокрема ОСОБА_6 , кому належить автомобіль та який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а також іншої невстановленої повнолітньої особи.

У судовому засіданні, у присутності представника Служби у справах дітей ОСОБА_2 та захисника Іващенка О.П., Тимченко О.О. пояснив, що він дав неправдиві пояснення працівникам поліції щодо керування транспортним засобом марки Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки його підбурив до цього ОСОБА_3 , запевнивши, що відповідальність обмежиться лише штрафом. Також він повідомив, що одразу після зупинки транспортного засобу він із ОСОБА_7 помінялися місцями, водночас сам не вміє керувати транспортними засобами. За його словами, автомобіль марки Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_2 , належить саме ОСОБА_8 .

Враховуючи, що пояснення неповнолітнього ОСОБА_1 були відібрані працівниками поліції без участі захисника та за наявності психологічного тиску з боку повнолітніх осіб, суд припускає, що неповнолітній міг оговорити себе. З огляду на це, суд не визнає пояснення неповнолітнього ОСОБА_1 допустимим доказом його вини у вчиненні адміністративних правопорушень.

Крім того, під час огляду відеозапису не було чітко встановлено, хто саме керував транспортним засобом марки Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_2 , та вчинив ДТП.

Таким чином, працівники поліції не переконалися у тому, що неповнолітній ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушень, що йому інкримінуються. Вони були зобов`язані здійснити ці дії шляхом повідомлення і залучення до справи захисника або одного з батьків законних представників, як цього вимагають загальні положення нормативних актів національного і міжнародного права, зокрема Конвенції про права дитини, а також особливий порядок притягнення неповнолітніх до відповідальності за правопорушення. Інших доказів вчинення неповнолітнім ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 126 та ст. 124 КпАП України відсутні.

Наведені обставини вказують на істотне порушення права неповнолітнього на захист.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п.161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», заява №25).

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доданих до протоколів серії ЕПР 1 №220040 від 13.01.2025 та ЕПР 1 №220030 від 13.01.2025 відповідних та допустимих доказів, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч.2 ст. 126 і ст. 124 КпАП України, та враховуючи відсутність законного представника при відібранні у неповнолітнього ОСОБА_1 усних пояснень і складанні зазначених протоколів про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність факту вчинення неповнолітнім ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, а також факту керування ним транспортним засобом. Це зумовлює відсутність у його діях складу правопорушень.

Отже, суду не доведено допустимими доказами факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 126 і ст. 124 КпАП України, так як в судовому засіданні не доведено суб`єктивну сторону адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за наявності таких обставин, як зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, приходжу до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.126, ст. 124 КпАП України, стосовно неповнолітнього ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначених адміністративних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.124, ч. 2 ст.126, 245, 247, 251, 252, 256, 270, 280, 283, 284, 285, 287, 289, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення щодо неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 126 та ст. 124 КпАП України- закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення, шляхом подачі апеляційної скарги через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області .

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер