Справа № 455/929/25
Провадження № 3/455/570/2025
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2025 року м.Старий Самбір

Cуддя Старосамбірський районний суд Львівської області Івасенко С.М.,

за участі

захисника - адвоката Андрієнко В.А. (в режимі відеоконференції)

розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, тимчасово непрацючої, до адміністративної відповідальності не притягалась

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 07.05.2025 о 17 годині 00 хвилин, в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко», територія Хирівської ОТГ, Самбірського району, Львівської області під час прикордонного контролю на в`їзд в Україну пред`явила на паспортний контроль паспорт гр. Республіки Кіпр для виїзду закордон серії НОМЕР_1 , виданий 09.02.2017 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що вона є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , вид. 02.09.2016 року, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 2, 3 Закону України «Про порядок ви на ім`їзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, чим здійснила спробу незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 198) за місцем проживання: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення із судовою повісткою повернулося 20.05.2025 року із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Направлення повістки рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки її отримання адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).

В судове засідання 27 травня 2025 року з`явилася захисник, адвокат Андрієнко В.А. (в режимі відеоконференції). Зі слів адвоката, нею узгоджено з підзахисною, що перед суддею позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, буде представляти лише захисник.

Відповідно до положень ст.268 КУпАП при розгляді цієї категорії адміністративних справ участь особи, щодо якої розглядається справа не обов`язкова. Враховуючи вищенаведене вбачаю за можливе розглянути дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Адвокат Андрієнко В.А. не визнала вину своєї підзахисної, зазначила, що факт надання нею дійсного закордонного паспорта громадянки Республіки Кіпр на пункті пропуску через державний кордон України не міститьскладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а тому провадження просить закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Звертає увагу на такі ключові моменти:

-ОСОБА_1 використовувала власний паспорт громадянки Республіки Кіпр і не здійснювала жодних дій, що свідчили б про спробу незаконного перетину кордону;

-ОСОБА_1 не є громадянкою України;

-неналежне оформлення протоколу та відсутність точності у фіксації відомостей, не дає можливості ідентифікувати особу, яка вчинила правопорушення;

-тлумачення громадянства із запереченням його множинності суперечить ст. 17 Європейської конвенції »Про громадянство»;

Заслухавши аргументи захисника, перевіривши її доводи, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст.245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту та охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суддя не погоджується з позицією захисника про те, що диспозиція ч. ст. 204-1 не є бланкетно, адже для встановлення складу адміністративного правопорушення потрібно звернутися до спеціального нормативно-правового акту, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Порушенням державного кордону України є перетинання його з порушенням встановленого порядку.

Згідно з ч. 1 статті 12 цьоого Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно ст. 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України ( ст. 1 Закону України «Про громадянство України» ).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на таких принципах:

-єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

-визнання права громадянина України на зміну громадянства.

Отже, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в частині 1 стаття 3 Європейської конвенції про громадянство, де кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. Використовувати паспорт громадянина іншої країни для перетину державного кордону України на законних підставах мають громадяни лише після видання Указу Президента України про втрату такими особами громадянства України.

Правовідносини держави України з її громадянами щодо перетину державного кордону регулюється 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з приписами статті 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну); перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Пункт 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, передбачає, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу.

Ці положення Конституції України, законодавства щодо громадянство та перетину державного кордону громадянами України є публічними, загальнодоступними, чіткими, зрозумілими та передбачуваними.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, на ім`я якої 02.09.2016 року виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер серії НОМЕР_2 , подала органу прикордонної служби для перетину державного кордону України паспорт гр. Республіки Кіпр для виїзду закордон серії НОМЕР_1 , виданий 09.02.2017 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документу іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетину державного кордону України, так як даний документ не може вважатися відповідним, тобто дані дії є адміністративним правопорушенням, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Особа, яка свідомо не бажає дотримуватися правопорядку країни, чиєю громадянкою є, мала би розуміти про невідворотність відповідальності за вчинене правопорушення.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №002684Е від 07.05.2025 року, в якому зафіксовано факт подання ОСОБА_1 , громадянки України, паспорта гр. Республіки Кіпр для виїзду закордон серії НОМЕР_1 , виданий 09.02.2017 року на ім`я НОМЕР_3 ?ОYN НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- копією паспорта гр. Республіки Кіпр для виїзду закордон серії НОМЕР_1 , виданий 09.02.2017 року на ім`я ОСОБА_3 ?ОYN НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , вид. 02.09.2016 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 07.05.2025 року, де вона зазначає що пред`явила не той паспорт.

Аргументи про те, що паспорт гр. Республіки Кіпр для виїзду закордон серії НОМЕР_1 , виданий 09.02.2017 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є підробленим і не містить в собі недостовірних даних суддя відхиляє, оскільки суть адміністративного правопорушення, що вчинене ОСОБА_1 полягає в спробі незаконного перетину державного кордону України в пункті пропуску на підставі документа, який не є документом, на підставі якого громадянка України має право перетинати кордон, а не у поданні підробленого чи недійсного паспорта іноземного громадянина.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень ( див п. 51 Постанови ВП Вс по справі № 335/6977/22 від 22 січня 2025 року).

Суддя погоджується, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 07.05.2025 року при описі обставин правопорушеннязазначено невірну дату отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Але повні та достовірні дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, зазначені в протоколі в розділі відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі і дані про дату видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Крім того, до протоколу додано копію першої сторінки паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , що в сукупності дало судді можливість однозначно ідентифікувати особу, яка притягується до адміністративної відповідальності. Також в протоколі містяться помилки при написані прізвища та ім`я ОСОБА_1 в грецькій літерації, однак впливу на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення це не має.

Заперечення наявності в ОСОБА_1 громадянства України суддя сприймає як спробу уникнути відповідальності за порушення, та і сама ОСОБА_1 визнає громадянство України, зазначивши в поясненнях від 07.05.2025 року, що надала не той паспорт.

Суддя не зовсім зрозуміла твердження про те, що інспектор ОСОБА_4 , яка склала протокол, при тлумаченні громадянства висловила заперечення проти його множинності, що суперечить принципам Європейської Конвенції «Про громадянство». Ця Конвенція встановлює принципи та правила, що стосуються громадянства фізичних осіб, і правила, що регулюють виконання військового обов`язку у випадках множинного громадянства, з якими має узгоджуватися внутрішньодержавне право держав-учасниць ( ст. 1 ), при цьому в її преамбулі чітко зазначено, що Держави - члени Ради Європи та інші держави, які підписали цю Конвенцію відзначають різні підходи держав до питання множинного громадянства та визнають, що кожна держава може вільно вирішувати, які наслідки має у її внутрішньодержавному праві факт набуття її громадянином іншого громадянства або його належності до іншого громадянства. Ця конвенція не регулює порядок перетину державного кордону держав-учасниць при наявності множинного громадянства.

Держава Україна чітко та однозначно визначила, що громадянин України, який набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. І як громадянин України має дотримуватись Конституції та Законів України, в тому числі і при перетині її державного контролю.

Якщо особа незадоволена правопорядком, встановленим державою Україною для її громадян, вона вільна припинити громадянство України і таким чином вийти з-під правил перетинання державного кордону України відповідно до вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

За таких обставин, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, повністю доводиться поза розумним сумнівом дослідженими у судовому засіданні доказами, які на переконання судді є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Відповідно до ст.1 КУпАП його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За встановлених обставин, притягнення до відповідальності ОСОБА_1 відповідає зазначеним завданням.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до статті 34 КУпАП, не встановлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до статті 35 КУпАП, не встановлено.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу на рівні близькому до мінімального в розмірі двісті тридцять одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що є в межах санкції ч.1 ст.204-1 КУпАП, що за своїм видом та мірою відповідає, визначеній у ст.23 КУпАП, меті накладення адміністративного стягнення, і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судовий збір в дохід держави в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст. 23, 33, 40-1, 130 ч.1, 283, 284 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двісті тридцять одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 3 927,00 (три тисячі дев`ятсот двадцять сім грн 00 коп) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити, що відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органа державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядка примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя С.М. Івасенко