Тарутинський районний суд Одеської області
_______________________________________________________
Справа № 514/644/25
Провадження по справі № 3/514/378/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року с-ще Бессарабське

Суддя Тарутинського районного суду Одеської області Тончева Н.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Кулевча Саратського району Одеської області, мешканця будинку АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, інспектора прикордонної служби 2 категорії групи інспекторів прикордонного контролю віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не судимого, не притягувався до адміністративної відповідальності,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 на розгляд до Тарутинського районного суду Одеської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Зазначені матеріали відповідно до розділів ІІ, ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року №814 були зареєстровані в АСДС та розподілені судді Тарутинського районного суду Одеської області Тончевій Н.М.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №294026 від 17 квітня 2025 року, 16 квітня 2025 о 22 годині 20 хвилин офіцерами внутрішньої та власної безпеки у ППр «Лісне-авто» було виявлено п/н «Старший прикордонних нарядів у ППр Перевірка документів» у складі сержанта ОСОБА_1 , який перебував у прикордонному наряді з власним мобільним телефоном.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 4 ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», чим скоїв адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, а саме: порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинене в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Зазначив, що свою позицію виклав у своїх письмових поясненнях, які ним особисто були долучені до матеріалів справи.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Охримович Л.С. в судовому засіданні просила закрити провадження по справі. Зазначила, що протокол ПдРУ №294026 від 17 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 складений 10 травня 2025 року, тобто з порушенням строків на його складання та складений не начальником відділу, а військовослужбовцем молодшого офіцерського складу відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а тому є таким, що складений з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими доказами не є доказом доведення вини ОСОБА_1 .. Тож, в матеріалах справи є лише сумніви щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 . Таким чином, вважає, що є всі підстави вважати, що протокол складений із порушенням встановленого законом порядку, а відтак він не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, тому провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засідання пояснив, що він є начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, ОСОБА_1 є його підлеглим. Про скоєння ОСОБА_1 16 квітня 2025 року правопорушення йому доповіли після проведення перевірки. Далі ОСОБА_1 з 17 квітня 2025 року перебував у відрядженні, після відрядження його було викликано для складання протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вчиненого ним 16 квітня 2025 року правопорушення. Протокол складався ним особисто в службовому приміщенні віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 », точної дати не пам`ятає. Під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 лейтенант ОСОБА_3 також був присутнім. Пояснення ОСОБА_1 надав самостійно на підрозділі, він особисто їх не відбирав.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є заступником начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, ОСОБА_1 є його підлеглим. Після скоєння ОСОБА_1 правопорушення, його було викликано до віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Протокол складав особисто ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 був присутнім при цьому, точної дати складання протоколу він не пам`ятає, пам`ятає тільки те, що його було складено трішки пізніше від дати скоєння правопорушення. ОСОБА_1 10 травня 2025 року самостійно надав свої пояснення, які були долучені до матеріалів справи. Хто саме приймав від ОСОБА_1 пояснення не пам`ятає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Стаття 9 КУпАП регламентує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Обов`язковими ознаками, за наявності сукупності яких діяння визнається правопорушенням, є: об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона правопорушення, суб`єкт правопорушення та суб`єктивна сторона правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Диспозиція частини 2 ст. 178-18 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони порушення несення служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону, настає при умові, що ця особа порушила дією або бездіяльністю конкретні нормативні накази (розпорядження), що регламентують діяльність наряду з охорони державного кордону.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» з метою попередження корупції військовослужбовцям та працівникам Державної прикордонної служби України під час здійснення прикордонного контролю забороняється мати будь-які особисті засоби зв`язку, що не належать Державній прикордонній службі України та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду.

Судом встановлено, що підставою, для складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП стало те, що 16 квітня 2025 о 22 годині 20 хвилин офіцерами внутрішньої та власної безпеки у ППр «Лісне-авто» було виявлено п/н «Старший прикордонних нарядів у ППр Перевірка документів» у складі сержанта ОСОБА_1 , який перебував у прикордонному наряді з власним мобільним телефоном.

Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення констатується факт порушення ОСОБА_1 правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №294026 від 17 квітня 2025 року, з якого вбачається, що 16 квітня 2025 о 22 годині 20 хвилин офіцерами внутрішньої та власної безпеки у ППр «Лісне-авто» було виявлено п/н «Старший прикордонних нарядів у ППр Перевірка документів» у складі сержанта ОСОБА_1 , який перебував у прикордонному наряді з власним мобільним телефоном;

витяг з книги прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 особового складу» віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) станом на 17 квітня 2025 року, згідно якого до особового складу входить сержант ОСОБА_1 під особистим номером 21, перебуває на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії групи інспекторів прикордонного контролю віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б);

витяг з книги прикордонної служби віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) «Розділ 2в. Результати виконання плану охорони державного кордону / здійснення прикордонного контролю в період з 20 години 00 хвилин 16 квітня 2025 року по 20 годину 00 хвилин 17 квітня 2025 року», згідно якого військовослужбовець з особистим номером 21 виконував наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «СПНППР/ПД» з 20 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин;

пояснення ОСОБА_1 , з яких, зокрема, вбачається, що з 08 години 00 хвилин 16 квітня 2025 року по 09 годину 00 хвилин 17 квітня 2025 року він виконував наказ на охорону державного кордону в міждержавному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Лісне-авто» в складі прикордонного наряду «СПНППР/ПД». Згідно графіку несення служби особовим складом зміни прикордонних нарядів час відпочинку для нього був з 02 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин 17 квітня 2025 року. У період з 22 години 29 хвилин 16 квітня 2025 року в ППр «Лісне - авто» з напрямку виїзд з України забігли невстановлені особи чоловічої статі, помітивши це він підійшов до них. Зазначені особи виявились офіцери внутрішньої та власної безпеки НОМЕР_2 прикордонного загону капітан ОСОБА_6 та лейтенант ОСОБА_7 пройшовши до службового приміщення, капітан ОСОБА_6 спитав у ОСОБА_1 чи є у нього особистий телефон, на що ОСОБА_1 відповів, що телефон в нього є, дістав його з кишені та поклав на стіл. Офіцери повідомили ОСОБА_1 , що мати при собі особистий телефон заборонено, на що останній відповів, що телефоном не користувався, а взяв його з собою щоб тримати зв`язок з рідними. Вважає дії офіцерів ВВБ упередженими, зухвалими, необгрунтованими, а проведені ними заходи незаконними, а відповідно і наслідки після таких діянь неможливо вважати правомірними.

Тож, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 дійсно порушив п. 4 ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», чим скоїв адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, а саме: порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинене в умовах особливого періоду, оскільки матеріалами справи було встановлено, що дійсно ОСОБА_1 під час несення прикордонної служби, перебуваючи в прикордонному наряді мав при собі власний мобільний телефон.

Так, зокрема, винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом доводиться його показами та письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме:

проколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №294026 від 17 квітня 2025 року; витягом з книги прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 особового складу» віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) станом на 17 квітня 2025 року; витягом з книги прикордонної служби віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) «Розділ 2в. Результати виконання плану охорони державного кордону / здійснення прикордонного контролю в період з 20 години 00 хвилин 16 квітня 2025 року по 20 годину 00 хвилин 17 квітня 2025 року»; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Щодо тверджень захисника Охримович Л.С. з приводу порушення строків складання протоколу та складання його не належною особою, приходжу до наступного.

По перше, під час судового засідання було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення було складено пізніше у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у відрядженні та саме уповноваженою на це посадовою особою начальником впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 про що також свідчить підпис останнього у протоколі.

По друге, дане порушення строків складання протоколу про адміністративне правопорушення, якщо воно і мало місце, за будь-яких обставин не нівелює порушення ОСОБА_1 вимог п. 4 ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та не звільняє останнього від відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Крім того, зазначені обставини не свідчать про невідповідність дійсності зазначених у протоколі фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення та недопустимість його як доказу. При цьому те, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення події мали місце саме за участю ОСОБА_1 , а вказаний протокол було складено саме відносно нього, сумнівів не викликає та останнім не спростовується.

Щодо наданих суду доказів у вигляді відео записів, приходжу до наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні, 21 травня 2025 року свідком ОСОБА_2 на підтвердження викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, було надано відеозапис подій, які мали місце 16 квітня 2025 року за участю ОСОБА_1 .

Крім того, на підтвердження своїх доводів, 27 травня 2025 року ОСОБА_1 також було надано відеозаписи, зроблені ним на власний мобільний телефон.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Тобто згідно до статті 251КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі №2-591/11 зазначила, що суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

З огляду на викладене, вважаю за можливе застосувати аналогію закону, а саме норми КПК України та КАСУ.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Також, відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Тобто, відеозаписи, зроблені без дозволу суду або без належного повідомлення осіб, які беруть участь у записі, не можуть бути використані як докази у суді та вважаються недопустимими.

Згідно постанови Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 908/1120/17, для оцінки належності відеозапису як доказу береться до уваги наявність у ньому необхідних реквізитів електронного доказу, таких як фіксація дати та часу зйомки, місця події.

Статтею 99 КАСУ передбачено що, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України"Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Досліджений судом відеозапис наданий суду під час розгляду справи начальником ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_8 , який здійснений начебто на службову боді-камеру самого ж ОСОБА_1 , суд не приймає як допустимий доказ, оскільки по перше: протокол не містить жодної інформації про фіксацію правопорушення із застосуванням технічних засобів та про такий технічний засіб; по-друге: відеозаписи не відповідають вимогам безперервності; по-третє: електронний доказ не засвідченій електронним підписом.

Досліджений судом відеозапис наданий суду під час судового розгляду 27 травня 2025 року, який здійснений ОСОБА_1 на власний мобільний телефон суд не приймає як належний та допустимий доказ, оскільки відеозаписи не відповідають вимогам безперервності, ба більше того, на вказаних відео відсутня дата і час фіксації події, місце зйомки, тобто відсутні необхідні реквізити електронного доказу, що позбавляє суд встановити його хронологію та контекст. Електронний доказ не засвідченій електронним підписом.

Тож, враховуючи, наведене, зазначені відео записи не беруться до уваги як докази, оскільки визнані недопустимим доказами.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 172-18, ст. ст. 245, 280, 283, 284 КУпАП-

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Кулевча Саратського району Одеської області, мешканця будинку АДРЕСА_1 , громадянина України адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень в дохід держави.

Стягнення проводити на користь держави на розрахунковий рахунок № UA0015726, код за ЄДРПОУ отримувача - 37607526, отримувач - ГУК в Од.обл./смт Бородіно/21081100, код платежу - 21081100, банк - Казначейство України (ЕАП), вид платежу: адміністративні штрафи та інші санкції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Кулевча Саратського району Одеської області, мешканця будинку АДРЕСА_1 , громадянина України на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок на розрахунковий рахунок на розрахунковий рахунок № UA0026001, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, код класифікації доходів бюджету - 22030106 , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач коштів - ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, призначення платежу - судовий збір у справах про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст.308 КУпАП - у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці з дня набрання нею законної сили.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Одеського апеляційного суду з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 30.05.2025 року.

Суддя Н.М. Тончева