ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/712/25Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 33/817/288/25 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М., за участю представника ОСОБА_1 Свірського Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Свірського Т.В. на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду, 22 березня 2025 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_1 по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , в ході якого ображала його нецензурними словами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Свірський Т.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він був пропущений з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову отримано 12.05.2025р., що підтверджується відповідною інформацією, наявною в системі Електронний суд та лише з цього часу він змігознайомитись з мотивами прийнятого рішення та подати апеляційну скаргу.

Також просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях його довірительки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Обґрунтовує скаргу тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а також суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та надав необ`єктивну оцінку наявним доказам.

Вказує на те, що письмові пояснення так званого потерпілого ОСОБА_2 не були підтверджені його особистим допитом у судовому засіданні, а самі пояснення надані без попередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, що відповідно до ст. 251 КУпАП не дають підстав вважати їх належними доказами.

Зазначає про те, що ОСОБА_2 зацікавлений у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки сам є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000067 за ч. 1 ст. 126 КК України щодо вчинення насильства стосовно неї в той самий час, а тому його пояснення підлягають критичній оцінці.

Звертає увагу на те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вини особи у розумінні ст. 251 КУпАП, а висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на припущеннях, що є неприпустимим відповідно до ст. 62 Конституції України, яка закріплює принцип презумпції невинуватості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши та її представника ОСОБА_1 - Свірського Т.В., яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження слід задовольнити, визнати поважною причину його пропуску, оскільки оскаржувану постанову отримано 12.05.2025р., що підтверджується відповідною інформацією, наявною в системі Електронний суд(а.с. 17) та з цього часу він зміг ознайомитись з мотивами прийнятого рішення та подати апеляційну скаргу.

Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Вказані вимоги суддею першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закону) домашнє насильство домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства, яке полягало у вчиненні психологічного насильства відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , в ході якого ображала його нецензурними словами, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим оскільки підтверджується даними, які містяться у:

протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 619597 від 22.03.2025, з якого вбачається, що 22 березня 2025 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_1 по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , в ході якого ображала його нецензурними словами;

рапорті старшого інспектора чергового чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області Наконечного Б.М., з якого вбачається, що 22.03.2025 о 10:28 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_2 01.01.1976, жит. Смт. Заводське, про те, що колишня дружина ОСОБА_1 , провокує на сварку та вчиняє домашнє насильство, наводить наклепи, налаштовує дітей проти заявника. Зі слів заявника вони розлучені, дружина подала документи на апеляцію, проживають разом в будинку заявника;

письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 22.03.2025 року, з яких вбачається, що він перебував за місцем проживання де також була його колишня дружина ОСОБА_1 близько 10:30, він хотів попити кави на кухні та попросив свою колишню дружину піти в іншу кімнату, так як він хотів побути на самоті. На його прохання вона обурилася, почала його ображати нецензурною лайкою. Образи почалися, коли він вирішив піти в іншу кімнату. Лідія почала його доганяти та провокувати, змусила вступити в перепалку в ході якої вони почали сваритися та він викликав поліцію. Також вона хапала його за руки;

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22.03.2025 року, з яких вбачається що 22.03.2025 року близько 10:30 за місцем спільного проживання з колишнім чоловіком ОСОБА_2 вході словесної суперечки, яка виникла між ними останній наніс їй удар рукою по потичній ділянці голови, внаслідок чого вона викликала швидку допомогу .

За таких обставин, вважаю суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те що ОСОБА_1 за місцем проживання зі своєїм колишнім чоловіком ОСОБА_2 , що по АДРЕСА_1 , вчинила щодо останнього дії психологічного характеру, які відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формами психологічного та фізичного насильства, що виразилися у образах нецензурними словами, що підтверджується вищенаведеними доказами, тому доводи апелянта про наявність між сторонами факту неприязних відносин та відсутність в діях ОСОБА_1 домашнього насильства, є необґрунтованими.

Письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 від 22.03.2025 року деталізують обставини конфлікту, свідчать про агресивну поведінку ОСОБА_1 , включаючи словесні образи та фізичний контакт (хапання за руки), і корелюють із рапортом поліцейського Наконечного Б.М., у якому зафіксовано виклик на місце події через повідомлення про вчинення домашнього насильства. Показання сторін у письмовому вигляді мають доказове значення відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, зокрема, якщо інші докази підтверджують викладене в них.

Доводи представника щодо того, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не є доказом, також не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дослідив не лише протокол, а й рапорт працівника поліції, пояснення обох сторін конфлікту, а також врахував час, місце та характер подій, що в сукупності підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення є частиною доказової бази, а не єдиним доказом, на який опирався суд.

Перевіряючи твердження представника про те що ОСОБА_2 сам спричинив конфлікт та стосовно нього на розгляді в суді перебуває обвинувальний акт за ч.1 ст.126 КК України за фактом заподіяння ОСОБА_1 у той самий час та в тому ж місці під час конфлікту між подружжям удару рукою в потилицю виходжу з того що фактичні обставини справи, викладені у вказаному обвинувальному акті буде перевіряти суд при розгляді її по суті, в даному випадку суд розглядає адміністративну справу щодо ОСОБА_1 , не дивлячись на те що обставини скоєння правопорушення мають місце приблизно місце в один і той же час що й події, які викладені в обвинувальному акті, вони стосуються дій потерпілої, які не спростовують вчинення нею психологічного насильства щодо колишнього чоловіка, який знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на достатніх доказах, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності прийнятого рішення.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Свірського Т.В. слід відхилити, а постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Свірського Т.В. залишити без задоволення, а постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя