Справа № 215/5807/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Лиходєдов А.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу слідує, що 04.09.2024 року, о 13:10 год., водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по вул. Автошлях Р-74 Е.О. 129 в Тернівському районі м. Кривого Рогу, керував транспортним засобом «HYUNDAI ELANTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці ока, які не реагують на світло, підвищена жвавість. Від проходження огляду, у встановленому законом порядку, на визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Правопорушник та його захисник - адвокат Колесник Д.Ю. у судове засідання не з`явилися, надавши до суду клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання, адвокат Колесник Д.Ю. зазначив, що приписами ч. ч.1, 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України», визначено вичерпний перелік законних причин, на підставі яких уповноважені співробітники органів Національної поліції мають право здійснювати зупинку транспортних засобів. Частиною 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України», передбачено обов`язок поліцейського проінформувати водія про конкретну причину зупинки ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначену у цій статті.

Із матеріалів справи не вбачається, що водій допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний був виконувати.

Враховуючи викладене, сторона захисту акцентує увагу суду на тому, що через відсутність законних підстав, інспектори поліції були позбавлені можливості висловлювати будь-які вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання певних дій, у тому числі і проходження медичного огляду на стан сп`яніння (аналогічну позицію висловив Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, у постанові від 15.03.2019р. по справі № 686/11314/17, та у рішенні Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022 р. у справі 718/1824/22).

Також зазначає, що жодних підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння у поліцейських не було, оскільки у матеріалах справи, наданих до суду поліцейськими, зазначені ознаки наркотичного сп`яніння не підтверджувалися ані свідками, ані поліцейськими, ані відеозаписом.

Із відеоматеріалів, долучених до справи, ОСОБА_1 заперечував вживання ним наркотичних засобів та наявності в нього ознак наркотичного сп`яніння, його поведінка була цілком адекватною обстановці, а саме: на запитання працівників поліції відповідав чітко, координація рухів не порушена. При цьому ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, проте пояснював, що боїться залишати автомобіль на узбіччі дороги (автошлях Р-24), фактично на околиці міста поблизу полів та лісосмуги.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та передбачено ч. 6 ст. 266 КУпАП.

Захисник у заяві зазначає, про неможливість встановлення жодним чином із доказів факту того, чи направлявся належним чином у встановленому порядку ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичний заклад та чи відмовлявся він від проходження зазначеного огляду в закладі охорони здоров`я після оформлення направлення на огляд, що є передумовою для складення поліцейським протоколу, та не може підтвердити відмову особи після направлення його поліцейським у встановленому законом порядку у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, в зв`язку з тим, що у направленні відсутній підпис ОСОБА_1 про його отримання. Також відеозапис не містить інформації про вручення водію такого направлення. Також згідно направлення на проходження огляду, яке міститься в матеріалах справи, містить назву закладу охорони здоров`я, а саме «КЗ ПНД ДР», якого не існує в м. Кривому Розі.

Таким чином, працівниками поліції належним чином не було виконано вимоги щодо направлення особи до найближчого закладу охорони здоров`я задля проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки закладу «КЗ ПНД ДР» не існує.

Також захисник - адвокат Колесник Д.Ю. в клопотанні зазначає, що вказані в рапорті обставини щодо наявності ознак, спростовуються інформацією що міститься на відеофайлах - вони в ОСОБА_1 відсутні.

В порушення ч.1 ст.266 КУпАП та п.9.1 Інструкції N?1395, поліцейськими не було відсторонено ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В протоколі про адміністративне правопорушення та у доданих до нього матеріалах відсутні відомості про відсторонення особи під права керування.

Проте з долученого до протоколу відеозапису: сlip-13 час 14:45:44, поліцейський, після складення протоколу та вручення його копії ОСОБА_1 , зазначає наступне: «будьте уважні, не порушуйте більше, гарного дня», фактично надає змогу останньому продовжити свій шлях.

За таких обставин, направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), 11. 161, Series A заява N? 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України N? 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У справі «Бербера, Мессеге и Хабардо против Испании» від 06.12.1988 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП не може бути почато, а почате підлягає закриттю в тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Отже, захисник адвокат Коновалов О.В. просить суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 122789 від 04.09.2024 (а.с. 2), направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (а.с. 3), рапорт інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області від 04.09.2024 року (а.с. 4), довідку, згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а.с. 5), диск з відеозаписом (а.с. 6), суд приходить до висновку, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 ( із змінами, внесеними з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід урахувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП на стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 251 КУпАП- доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Законом України «Про національну поліцію», чітко визначені підстави, межі та спосіб обмеження вільного пересування громадян. Так, у ст. 35 цього Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

На цей час діє також постанова від 29.12.2021 р. № 1456 «Про затвердження порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового воєнного стану». Однак, матеріалами справи, жодним чином не підтверджено, що Інспектори взводу № 2, роти № 1, батальйону № 1 в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, є уповноваженими особами, відповідно до вказаного вище порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, також працівниками поліції не зазначено конкретний пункт Порядку, у зв`язку з чим він зупинив транспортний засіб.

Жодна з вищевказаних підстав, не була підтверджена та обґрунтована при здійсненні зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , ні складанням будь-якого протоколу, або винесенням постанови, яка б підтверджувала причину зупинки, та з зазначенням в цьому протоколі, або долученням до цього протоколу.

Як слідує з висновків в постанові Верховного суду від 15.03.2019 р. у справі № 686/11314/17, рішення Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022 р. у справі № 718/1824/22 «якщо із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, то всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчинені ним адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

У справі «Ушакова проти України» (рішення від 18.06.2015 р., заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою, така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Суд враховує концепцію ЄСПЛ «Плоди отруйного дерева» (рішення ЄСПЛ у справі «Гефген проти Німеччини») а саме, що якщо первісний доказ отримано з порушенням, то і наступні докази, отримані на підставі цього доказу є недопустимими, в даному випадку первісним доказом є правомірність зупинки автомобіля, і дані дії вчинені з порушенням, що тягне за собою відповідні наслідки.

Акт огляду особи взагалі не складався, що підтверджується наявними відеоматеріалами та про що свідчить відсутність відповідної відмітки в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 122789 в графі «до протоколу додаються».

Факт того, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження пройти відповідний огляд для встановлення стану сп`яніння в медичному закладі, але наголосив, що він не може залишити автомобіль на узбіччі, не в населеному районі, підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Отже, враховуючи, що згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутнє адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.245, 247 п.1, 280 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня ухвалення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який ухвалив постанову.

СУДДЯ: