Справа № 674/859/25
Провадження № 3/674/321/25
ПОСТАНОВА

іменем України

02 червня 2025 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в склад: головуючого судді Барателі Д.Т., з участю секретаря судового засідання Калянової І.Ю., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали Батальйону патрульної поліції з обслуговування Кам`янець-Подільського району Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої швачкою ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 112761 від 18.05.2025 ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки ухилялась від виконання передбачених законодавством, а саме ст. 150 Сімейного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", обов`язків щодо виховання свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 18.05.2025 об 11 год 20 хв по вул. Б. Хмельницького в с. Міцівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області порушив п. 2.3.б, 16.11 ПДР України, а саме керуючи велосипедом "Нercules" не був уважним, не врахував особливостей організації дорожнього руху при виїзді із вул. Олега Коваля на нерегульоване перехрестя з вул. Б.Хмельницького, не надав перевагу в русі транспортному засобу Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення, внаслідок якого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а ОСОБА_3 - тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнала, вказала, що ОСОБА_3 дійсно являється її сином, якому на момент події виповнилось 10 повних років. Пояснила, що на місці дорожньо-транспортної пригоди не була, однак вважає, що дитина не винна в аварії, оскільки за словами сина у велосипеді відмовили гальма, які раніше були справні, але у момент ДТП раптово перестали працювати. Також зазначила, що правила дорожнього руху синові роз`яснювала, від виконання батьківських обов`язків жодним чином не ухиляється, завдані збитки потерпілому відшкодувала, на підтвердження чого подала копію розписки.

Свідок ОСОБА_5 вказала, що являється сусідкою ОСОБА_1 , добре знає її сім`ю і їй достовірно відомо, що остання належно виконує свої батьківські обов`язки щодо дітей, в тому числі щодо сина ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_6 вказала, що являється свекрухою ОСОБА_1 та відповідно бабою ОСОБА_3 , також підтвердила, що ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки щодо виховання дітей, діти доглянуті, ходять до школи, зокрема, ОСОБА_3 спокійний та відповідальний, вчиться посередньо, проте уроки не пропускає, з поведінкою проблем не має. Вказала, що про обставини події їй відомо зі слів онука, який розповів, що на момент аварії у велосипеді зникли гальма. Додала, що їй достовірно відомо, що ОСОБА_1 попереджала сина, що не можна виїжджати на дорогу та потрібно бути обережним, дотримуватись правил дорожнього руху, а тому просила не притягувати останню до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходитьнаступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні.

Згідно з ст. 252 КУпАП суд оцінює докази на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись при цьому законом та правосвідомістю.

Зазначені положення закону передбачають, що особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, піддає відповідній правовій оцінці як докази, що містяться у матеріалах справи, так і докази, які додатково надаються під час її розгляду. Дослідження та врахування саме цих доказів має привести до обґрунтованого висновку про винуватість особи.

Вимогами ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Так, об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються спеціальним законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

При цьому ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків (що становить об`єктивну сторону правопорушення) може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 150 Сімейного Кодексу України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

Всупереч вищевикладеному, у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не вказано, в чому конкретно полягає ухилення останньої від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання сина, в яких її діях вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та яке конкретне порушення вимог ст. 150 СК України мало місце.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Досліджені у судовому засіданні матеріали справи будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 ухилялася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого сина, не містять.

Відповідно до змісту протоколу, працівник поліції вбачає наявність в діях ОСОБА_3 ознаки адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Положеннями КУпАП, а саме ч. 3 ст. 184 КУпАП, передбачено відповідальність батьків за вчинення їхніми дітьми адміністративного правопорушення лише у випадку, якщо правопорушення вчинено дитиною у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Водночас, за вчинення правопорушення малолітньою дитиною, тобто такою, що не досягла чотирнадцяти років, відповідальність для батьків не передбачена.

Вчинення дитиною у віці до чотирнадцяти років адміністративного правопорушення саме по собі не може бути підставою для притягнення її батьків до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП через відсутність ознак об`єктивної сторони складу зазначеного правопорушення, що виключає наявність в діях батьків відповідної дитини складу цього правопорушення в цілому.

Поряд з наведеним, не зрозуміло, чому працівником поліції складено протокол саме на матір дитини. При цьому в справі відсутні відомості щодо батька малолітнього ОСОБА_3 , особа його не встановлена, працівником поліції такий не опитаний.

Крім того, варто зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом".

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Викладене у сукупності свідчить про те, що матеріали справи не містять об`єктивних даних про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпА, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в повному обсязі, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її малолітнього сина, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору немає.

Керуючись та на підставі ст. 7, 9, 184, 245, 247, 251, 252, 255, 256, 280, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду в десятиденний строк з дня винесення постанови.

Суддя Д.Т. Барателі