ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/471/25 Справа № 242/1122/24 Суддя у 1-й інстанції - Черваньова Ю. М. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровськавід 09 грудня 2024 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення); АДРЕСА_2 (відповідно до заперечень на протокол)

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови ОСОБА_1 19.06.2024 року о 20.45 годині в Донецькій області, м.Українськ, вул.Б.Хмельницького, 39 керував транспортним засобом ВАЗ 2110 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що 17.12.2024 року ним була направлена до суду заява про витребування повного тексту постанови від 09.12.2024, яка була направлена на електронну пошту суду. 23.12.2024 о 10 годині 45 хвилин, на його електронну адресу було направлено повний текст постанови від 09.12.2024. Виходячи з викладеного, вважаю, що мною не було пропущено строк на апеляційне оскарження, оскільки строк на апеляційне оскарження спливає 03.01.2025 о 10 годині 45 хвилин. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року.

Що ж стосується оскаржуваної постанови, то апелянт просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що до протоколу не долучено жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував би факт керування ним транспортного засобу, тобто виконання функцій водія. Вважає, що поліцейські ухилилися від проведення безперервної зйомки та зняли той проміжок часу, який їм був вигідний. Вважає, що до протоколу не додано матеріали повного та безперервного відеозапису та не зазначено свідків, які можуть підтвердити факт керування транспортним засобом в разі неможливості застосування відео фіксації, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та допустимим доказом по справі. Вказує, що працівником поліції йому не надавалося направлення до найближчого закладу охорони здоров`я для виявлення алкогольного сп`яніння. Вказує, що наявне у матеріалах справи направлення, було виписано о 20 годині 57 хвилин, відповідно до відеозапису у цей час ні один з двох поліцейських не виписував для нього відповідне направлення. Вважає, що додане до матеріалів справи направлення, виписано не під час події, яка відбулася 19.06.2024 року. У зазначеному документі відсутній його підпис або відмова від його отримання. Вказує, що у направленні зазначено, що йому пропонували здійснити огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у Покровському ЦМЛ. Вказує, що наказом МОЗ України № 385 від 28.10.2002 року затверджено перелік закладів охорони здоров`я та відповідних посад. Однак у цьому переліку відсутній заклад під назвою «Покровська ЦМЛ». Також поліцейський вписав у направленні недостовірну інформацію тобто неіснуючий заклад. Вважає, що поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та направлення, склав їх не професійнота без дотримання вимог нормативно-правових актів. Вказує, що у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Вважає, що направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом. Вважає, що поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності. Вказує, що поліцейський не роз`яснював йому права та обов`язків передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП України, що підтверджено відсутністю його підпису. Вважає, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність моєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін за таких підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження поважними та вважає необхідним поновити строк апеляційного оскарження постанови.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №799692 від 19.06.2024 року згідно якого ОСОБА_1 19.06.2024 року о 20.45 годині в Донецькій області, м.Українськ, вул.Б.Хмельницького, 39 керував транспортним засобом ВАЗ 2110 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диском з відеозаписами згідно яких поліцейським проінформовано ОСОБА_1 , що причиною зупинки транспортного засобу стало порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами. Під час спілкування з водієм поліцейським у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, які неможливо не помітити, запропонував пройти огляд у встановленому законом порядку, на що той відмовився, однак після роз`яснення наслідків такої відмови погодився на проходження огляду за допомогою спеціальних технічних засобів тільки за умови ознайомлення з документами, які дозволяють використання Драгера. Поліцейським було надано свідоцтво про повірку, де було вказано, що термін його дії до 27.07.2024 року, однак ОСОБА_1 , не виявляючи бажання ознайомитись із свідоцтвом, вимагав надати інформацію щодо виготовлення алкотестеру. Після чого співробітники поліції неодноразово ставили питання щодо проходження огляду на місці або медичному закладі, на що ОСОБА_1 однозначної відповіді не надав, заявляючи, що не пив, дії водія були розцінені працівниками поліції як відмова від проходження запропонованого огляду на стан сп`яніння та в результаті чого складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Після складання протоколу його було зачитано ОСОБА_1 та вручено копію.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що суд не надав належної правової оцінки матеріалам справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не мають під собою підґрунтя, оскільки суд першої інстанції належним чином дотримався вимог ст. 245 КУпАП, повно та всебічно дослідив сукупність всіх доказів у справі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що працівниками поліції при оформленні адміністративного матеріалу не допущено порушення вимог чинного законодавства. Виявивши у водія ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд у встановленому законодавством порядку, на вимогу водія надали свідоцтво про повірку Драгера. При цьому ненадання сертифікату відповідності, з урахуванням того, що з 01 січня 2018 року державна система сертифікації припинала своє існування, суд не вважає істотним порушенням п.5 розділу 2 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, яке може тягнути за собою визнання отриманих доказів недопустимими. У даному випадку суд розцінює дії ОСОБА_1 по ухиленню від відповіді про проходження огляду як пасивну відмову від нього, що зумовило правомірне складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, під час якого він жодного разу не зазначав про бажання пройти огляд.

Доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не можна визнати доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він є не безперервним, постійно переривається, є неповним та не відображає всіх обставин події, є необґрунтованими. Відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.

На наявному відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 також здійснював фіксацію на свій телефон спілкування з працівниками поліції та знімав ті документи, які вважав за потрібне. Проте стороною захисту до суду не було надано цих відеозаписів як доказів яких-небудь незаконних дій працівників поліції щодо водія ОСОБА_1 . Також апелянт не зазначає, що саме в їхньому спілкуванні не було зафіксовано, що впливало б на законність складеного протоколу та доказів, доданих до нього.

Аналізуючи апеляційні доводи про те, що у фабулі протоколу не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду, апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він містить усі необхідні дані, передбачені положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП, зокрема, і суть адміністративного правопорушення, що ставиться у провину водію ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Твердження апелянта про те, що фабула правопорушення у протоколі не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП на переконання апеляційного суду є неспроможними, оскільки відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. Як убачається з постанови, наведені вимоги закону судом першої інстанції було виконано у повному обсязі, зокрема було встановлено обставини вчинення адміністративного правопорушення та надано відповідну правову оцінку дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Не заслуговують на увагу пояснення ОСОБА_1 в частині невручення йому направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, оскільки Інструкція від 09.11.2015 № 1452/735 не передбачає необхідності такого вручення, а визначає повноваження поліцейського на доставлення водія до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду на підставі такого направлення, у разі згоди на те, а в даній справі ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Щодо неточного зазначення в направленні часу його видачі та найменування закладу охорони здоров`я, розташованого в м.Покровськ, який був найближчим, враховуючи руйнування в результаті бойових дій лікарні в м.Селидово, про що було повідомлено поліцейськими, суд зазначає, що наведені обставини не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення є незаконним та необґрунтованим не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та є безпідставними і розцінюються апеляційним судом, як спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Сддя