Номер провадження: 33/813/819/25
Номер справи місцевого суду: 521/2030/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Крагеля Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Легенченко Олена Андріївна на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Також, з ОСОБА_2 стягнуто на користь держави судовий збір 605,60 гривень.

03 березня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, з підставі викладених в апеляційній скарзі.

Під час апеляційного перегляду справи, 21 травня 2025 року від адвоката Крагеля М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року, у зв`язку поданням апеляційної скарги із пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Заслухавши адвоката Крагеля М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про повернення апеляційної скарги, а також ОСОБА_2 та його адвоката Легенченко О.А., які заперечували щодо клопотання, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями ст. 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Так, матеріалами справи встановлено, що 20 лютого 2025 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн (а.с. 10).

Отже, десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови судді спливає 02 березня 2025 року (неділя).

03 березня 2025 року (понеділок), засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року (а.с. 33).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскільки закінчення процесуального строку припав на неробочий день неділя, то звернувшись із апеляційною скаргою в понеділок в перший робочий день, ОСОБА_2 не пропустив строк на оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення не встановлений порядок обчислення процесуального строку.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює ЄСПЛ для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, наприклад, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011), слід враховувати загальні положення процесуального права, в тому числі положення кримінального процесуального закону, яким передбачено, що при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що пунктом 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, має на меті гарантію не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.

Так, у пункті 36 рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що для того, що б доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального права (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду (Белеш та інші проти Чеської Республіки, п. 50). Перешкодою також можуть бути процесуальні норми, що позбавляють суб`єктів права можливості звертатися до суду (Станєв проти Болгарії, п.п. 241-245).

ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява №12964/87).

Керуючись ст. ст. 1, 7, 246, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката Крагеля Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Легенченко Олена Андріївна на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький