Справа № 132/1461/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2025 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області СЄЛІН Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., за участі: прокурора БОНДАРУК І.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката РОЇК О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області матеріал, який надійшов з Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердичів Житомирської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого в.о.директора ДП «ДГ «Корделівське», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи 03 вересня 2024 року увільненим від виконання обов`язків директора, та 06 вересня 2024 року звільненим з посади заступника директора з фінансово-економічних питань ДП «Управління справами Фонду державного майна України», будучи згідно пп.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 05 квітня 2024 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначивши, що з поважних причин не подав декларацію, оскільки перебував у відрядженні, та на час розгляду справи завершились строки накладення адміністративного стягнення, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків:

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 352 від 23.04.2025 року слідує, що ОСОБА_3 будучи 03 вересня 2024 року увільненим від виконання обов`язків директора, та 06 вересня 2024 року звільненим з посади заступника директора з фінансово-економічних питань ДП «Управління справами Фонду державного майна України», будучи згідно пп.«а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 05 квітня 2024 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Адміністративна відповідальність за частиною першою статті 172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-6 КУпАП, є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП, в повному обсязі доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією за № 352 від 23.04.2025 року; наказом ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 09.10.2023 року № 104 «Про прийняття помічника директора»; наказом ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 10.01.2024 року № 4 «Про переведення на посаду заступника директора з фінансово-економічних питань»; наказом Фонду державного майна України від 05.03.2024 року № 436 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України»; наказом ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 07.03.2024 року № 28 «Про вступ до виконання обов`язків»; наказом Фонду державного майна України від 03.09.2024 року № 2062 «Про вирішення кадрових питань Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України»; наказом ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 04.09.2024 року № 76 «Про увільнення від виконання обов`язків директора»; наказом ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 06.09.2024 року № 78 «Про звільнення ОСОБА_3 »; ознайомлення ОСОБА_3 з вимогами щодо подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від 20.03.2024 року; посадовою інструкцією заступника директора з фінансово-економічних питань державного підприємства «Управління справами Фонду Державного майна України», затвердженою наказом в.о.директора ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 04.08.2023 року № 75; відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розміщеними на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, із інформацією про час подання ОСОБА_3 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік; послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування»; письмовим поясненням ОСОБА_3 від 17.04.2025 року, та іншими матеріалами.

Відповідно до положень частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно частини 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно приписів статті 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт порушення вимог фінансового контролю, а саме несвоєчасно подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знайшов своє підтвердження та повністю доведений поза розумним сумнівом в ході даного судового розгляду, а дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.172-6 КУпАП правильно кваліфіковано.

Твердження (доводи) ОСОБА_3 про те, що він з поважних причин не подав декларацію за 2023 рік, оскільки перебував у відрядженні, та те, що на час розгляду даної справи завершились строки накладення адміністративного стягнення, а тому провадження у справі підлягає закриттю, суд відхиляє, з наступних підстав.

Згідно роз`яснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив бездіяльність, що вказує на наявність в останнього непрямого умислу, тобто халатного відношення до вимог закону та свідчить про наявність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_3 не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин (хвороба, перебування лікуванні, настання стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічні збої офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребування відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебування (триманням) під вартою тощо), які не давали йому можливості виконати вимоги закону.

Перебування у відрядженні, на переконання суду, не є тією виключною обставиною, яка позбавляла можливості ОСОБА_3 виконати вимоги закону.

Частиною четвертою статті 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до листа Верховного Суду від 09.04.2021 року № 1089/0/2-21, виявити адміністративне правопорушення означає установити наявність підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення адміністративного правопорушення (збір документів, інформації, відібрання пояснень тощо). Висновок про те, що виявлено правопорушення, пов`язане з корупцією як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно роз`яснень НАЗК, викладених в листі від 26.04.2021 року № 47-09/27771/21, початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, проте факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складенні протоколу.

З урахуванням викладеного, на переконання суду, датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, є момент з`ясування всіх необхідних даних, який збігається з моментом складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки лише після отримання таких даних можливо встановити всі необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення.

Із матеріалів даної справи слідує, що уповноваженою особою отримано від Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» інформацію та копії документів на 16 аркушах 13.02.2025 року за вх.№ 11204, згідно супровідного листа від 31.01.2025 року № 19/ВС, та від ОСОБА_3 письмове пояснення 17.04.2025 року за вх.№ 28627, з яких встановлені фактичні дані для висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Таким чином, з`ясування всіх необхідних даних у справі було завершено лише в квітні 2025 року, що збігається з моментом складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення (23.04.2025 року), а тому перебіг строку почався саме з вказаного періоду часу, та свідчить про відсутність спливу строку притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень статті 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Санкцією частини 1 статті 172-6 КУпАП (в редакції закону, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення) передбачене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Призначаючи адміністративне стягнення, суд враховує обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.

Враховуючи вимоги закону, конкретні обставини справи та особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_3 слід накласти стягнення в межах санкції, встановленої ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормою статті 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення цієї статті, згідно примітки, не застосовуються до правопорушень, передбачених частинами третьою і четвертою статті 51, частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 14.12.2016 року у справі К/800/17615/16 зазначив, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Міністерство юстиції України у листі від 06.03.2018 року № 8887/4408-33-18/11.2.2 «Щодо надання роз`яснення поняття малозначності вчиненого правопорушення», зазначило, що чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи.

Правопорушення, пов`язані з корупцією, є негативним явищем, яке шкодить суспільним інтересам, підриває авторитет, престиж державних органів.

Основним принципом запобігання корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційного правопорушення чи правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Згідно статті 11 Конвенції ООН проти корупції, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції» від 18.10.2006 року, судовій владі надано вирішальну роль у боротьбі з корупцією.

Отже, визнання малозначними будь-яких корупційних правопорушень чи правопорушень, пов`язаних з корупцією, є неприпустимим, оскільки, першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням.

Корупція в цивілізованому світі розглядається як деструктивне соціальне явище. Вона становить серйозну загрозу основним принципам та цінностям демократії, правопорядку, руйнує належне управління, чесність та соціальну справедливість, підриває довіру громадян до публічної влади, порушує принцип верховенства права, унеможливлює реальне забезпечення прав і законних інтересів людини, чинить перешкоди соціально-економічному розвитку держави і бізнесу.

Практика визнання адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, малозначними фактично нівелює підтримання міжнародною спільнотою розуміння корупції як одного з найбільш небезпечних соціальних явищ, яке породжує серйозні негативні наслідки.

Судом не встановлено підстав для застосування положень статті 22 КУпАП, оскільки за своїм змістом та правовими наслідками корупційні адміністративні правопорушення не можуть бути віднесені до малозначних з огляду на їх суспільно підвищену небезпеку та політику держави, яка проводиться з метою мінімізації проявів корупційних діянь.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

З урахуванням цього, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 172-6, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.00коп. в дохід держави на рахунок (IBAN) UA0002776, отримувач: ГУК у Він.обл./м.Калинівка/21081100, , Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081100.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 605грн.60коп. на номер рахунку (IBAN) UA0026001, отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП, та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя