ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/100/25 Справа № 707/2362/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Морозов В. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Прядки В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Прядки В.М. на постанову Черкаського райсуду Черкаської обл. від 16.12.2024 р., якою

ОСОБА_1 , який наро-

дився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

який має середню освіту, одружений, прожи-

ває

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 18.08. 2024 р. о 1:24 год. в с. Червона Слобода Черкаського р-ну Черкаської обл. по вул. Чигиринський шлях ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Passat, р/номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Drager Alkotest-6810 на місці зупинки транспортного засобу, результат тесту № 2740 1,61 ‰, чим вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Прядка В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у діях ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження правомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , на відео автомобіль зафіксовано в нерухомому стані та неможливо встановити причину зупинки транспортного засобу. Порушення комендатської години не є законною підставою для зупинки автомобіля. Зауважує, що згідно судової практики якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними доказами факту порушення водієм ПДР України, то вимога інспектора про пред`явлення документів є неправомірною. Знаходження за кермом транспортного засобу який не є в стані руху особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Матеріалами справи поза розумним сумнівом не доведено керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, законну зупинку автомобіля працівниками поліції, також матеріали не містять відомостей про порушення правил дорожнього руху.

Крім того, в матеріалах відсутні згода ОСОБА_1 з результатами проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а в разі незгоди водія з результатом огляду на місці, огляд проводится в закладі охорони здоров`я. Матеріали справи містять направлення на огляд водія з метою встановлення ознак сп`яніння, однак працівники полиції фактично не направили ОСОБА_1 до медичного закладу, як це передбачено нормами законодавства, тобто сформували відповідне направлення не реалізувавши його в дії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Прядки В.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 18.08.2024 р. о 1:24 год. в с. Червона Слобода Черкаської обл. по вул. Чигиринський шлях ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Passat, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Drager Alkotest-6810 на місці зупинки транспортного засобу, результат тесту позитивний та склав 1,61 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 494537 від 18.08.2024 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні, хоча ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень по зазначеному факту, але отримав копію протоколу; актом огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 (а. пр. 3); додатком до протоколу роздрукованим чеком від 18.08.2024 р., тест № 2470 з результатом 1,61 ‰; та відеозаписом (а. пр. 7), долученими до матеріалів справи.

На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про отримання доказів незаконним шляхом, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.

На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений судом апеляційної інстанції, зафіксовано як працівники поліції на патрульному автомобілі догнали автомобіль Volkswagen Passat, р/номер НОМЕР_1 , зупинили ввімкненими маяками червоного кольору за порушення комендантської години, подальше спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, під час якого поліцейські запідозрили водія у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 погодився на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, працівники поліції розпакували спеціальний технічний прилад, ОСОБА_1 продув спеціальний технічний прилад, поліцейські роздрукували чек з результатом 1,61 ‰; роз`яснили права і обов`язки водію, стосовно якого складається протокол; склали протокол про адмінправопорушення та інші матеріали. Водій не заперечував результату тесту, копію чеку роздруківки працівник поліції видав водієві. Поліцейський зачитав вголос складений ним протокол про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно роз`яснив процесуальні права і обов`язки та усно відсторонив водія від керування транспортним засобом, при цьому обставини при огляді водія, складанні протоколу, роз`ясненні прав водію та відсторонення останнього від керування транспортним засобом - спокійні.

Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні або вчинені з порушенням будь- яких інструкцій.

З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння запропонували йому огляд на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі, останній погодився на огляд на місці зупинки, результат позитивний та склав 1,61 ‰, результат не оспорював, водій їхати на огляд до лікарні наміру не виказував.

Апеляційний суд погоджується висновками суду першої інстанції, вважає правильним і не приймає до уваги доводи захисника про невідповідність процедури оформлення поліцейським протоколу та матеріалів про адмінправопорушення з огляду на те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведено на місці зупинки, результат не оспорювався особою стосовно якої складено протокол про адмінправопорушення, хоча поліцейські і склали направлення водія до медичного закладу для проходження такого огляду. Відеозапис повністю узгоджується з протоколом про адмінправопорушення, не суперечить йому, що в свою чергу не може слугувати підставою для визнання протоколу неналежним доказом.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах справи є направлення на огляд до медичної установи, яке складається після відмови водія проходити огляд на місці зупинки, однак працівники поліції фактично не направили ОСОБА_1 до медичного закладу, як це передбачено нормами законодавства, а лише сформували відповідне направлення не реалізувавши його в дії, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, тому що водій виконав вимоги поліцейських та ПДР України, пройшов огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу та не оспорював результат огляду на місці. Хоча і було виписане направлення до найближчого медичного закладу, де огляд проводиться в присутності водія та поліцейського, але у зв`язку з тим, що водій погодився з результатом огляду на місці, то їхати до найближчого медичного закладу не було підстав, то з такими доводами апеляції суд не може погодитися, тому що вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Стосовно доводів апеляції, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена неповноважними особами, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до постанови КМУ від 8.07.2020 р. № 573 «Питання запровадження та здійснення деяких заходів правового режиму воєнного стану», а саме п 8. «Під час дії комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності. На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів».

ОСОБА_1 повинен був виконувати вимоги цього пункту, проте безпідставно під час комендантської години пересувався на транспортному засобі та як було встановлено в стані алкогольного сп`яніння.

Обов`язки дієздатного громадянина, як суб`єкта правовідносин це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють громадянина від виконання цих обов`язків, порушення відповідних заборон має наслідком відповідну юридичну відповідальність.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушень вимог нормативно-правових актів, а навпаки вони були зобов`язані вчинити певні дії стосовно порушника комендантської години та притягнути винну особу до юридичної відповідальності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

ОСОБА_2 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-яких доказів, які б могли переконати суд у відсутності події та складу адмінправопорушення, в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відсутні та апелянтом суду апеляційної інстанції не надані. Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-яких доказів, які б могли переконати суд про відсутність події та складу адмінправопорушення в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні та захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба допомогти особі, яка притягнення до адмінвідповідальності, уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Черкаського райсуду Черкаської обл. від 16.12.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Прядки В.М. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.