Провадження № 3/643/79/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Замікула Б.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 153104, водій ОСОБА_1 , 18.10.2024 о 02 год. 49 хв. в м. Харкові по вул. Валентинівська, 33 керував т.з. Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А відмовився.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП внаслідок порушення водієм вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав, заперечив факт керування транспортним засобом та вказав, що за кермом була інша особа.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Бондаренко О.С. підтримав позицію свого підзахисного та вказав про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення. Також зазначив, що матеріали справи не містять як доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. З наведених підстав адвокат просив закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Крім того, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу положення ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як визначено п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Зокрема, п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог п. 2.5 ПДР України встановлена адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Конституційний Суд України у п. 4.1 рішення № 23-рп/2010 від 22.12.2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, у зв`язку із невиконанням водієм вимог п. 2.5 ПДР України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази на підтвердження таких обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;

- вимоги поліцейського до водія пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного/наркотичного сп`яніння;

- відмова водія пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного/наркотичного сп`яніння.

Відтак, з урахуванням наведеного стандарту доказування, вирішуючи питання доведеності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя зазначає наступне.

В судовому засіданні у повному обсязі досліджено відеозаписи, надані поліцейськими разом із адміністративними матеріалами, та з`ясовано перебіг подій, що передував складанню протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, встановлено, що працівники поліції 18.10.2024, починаючи з 02 год. 11 хв. переслідували транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , та вимагали водія зупинитись.

Після зупинки вказаного транспортного засобу поліцейські підійшли до автомобіля та, знаходячись біля лівої передньої двері (на місці водія), намагались з`ясувати особу, яка перебувала за кермом. Оскільки бічні вікна автомобіля були затоновані, а вказані події відбувались у темну пору доби, поліцейські не змогли з об`єктивних причин зафіксувати обличчя водія з тим, щоб у подальшому встановити його особу.

В подальшому на вимогу поліцейських через ліві задні двері автомобіля почали виходити пасажири, серед яких був ОСОБА_1 . Водночас, з місця водія жодна людина не вийшла, лише згодом на відеозаписі зафіксовано, що місце водія було порожнє.

Отже, наведені обставини не викликають жодного сумніву, що транспортним засобом керувала особа, яка на момент зупинки поліцейськими, перебувала в салоні автомобіля та свідомо пересіла з місця водія на пасажирське сидіння. Очевидно, що мотивом таких дій було намагання водія транспортного засобу уникнути відповідальності за порушення ПДР України.

За клопотанням захисника в якості свідків були допитані особи, що перебували в салоні автомобіля в момент інкримінованого діяння, які повідомили наступне.

Зокрема, свідок ОСОБА_2 повідомив, що саме він, а не ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, однак через переслідування поліцейськими, побоюючись відповідальності, після зупинки автомобіля він пересів на пасажирське сидіння. Водночас свідок ОСОБА_2 не зміг пояснити, які саме побоювання його змусили пересісти з водійського місця на пасажирське, а також заперечив, що на той момент керував автомобілем у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що перебував в салоні автомобіля під час його руху, а керував автомобілем ОСОБА_2 . Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 залишив місце водія та пересів на пасажирське сидіння. Причини такого рішення ОСОБА_2 свідок ОСОБА_3 пояснити не зміг.

Надаючи оцінку вказаним свідченням, суддя не сприймає їх як достовірні та переконливі та розцінює їх як намагання свідків посіяти сумнів, з метою уникнення їхнім другом ( ОСОБА_1 ) відповідальності.

Втім, як вже зазначалось раніше, на відеозаписах не зафіксовано щонайменше обличчя особи, яка перебувала за кремом автомобіля в момент зупинки поліцейським, що виключає можливість ідентифікувати водія серед осіб, які вийшли із салону автомобіля. З цих підстав суддя не може зробити категоричного висновку про завідомо неправдиве показання свідків.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відповідне твердження поліцейських та подальше рішення щодо складання протоколу відносно вказаної особи - ґрунтувалось на припущенні, яке не може бути покладене в основу винуватості.

Крім того, суддя зазначає, що на відеозаписах, наданих до суду, не зафіксовано чіткої вимоги поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відмови ОСОБА_1 від його проходження. Суть розмов, зафіксованих на відозаписах, зводиться до того, що поліцейські стверджують про керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння з подальшим складанням протоколу відносно нього. У свою чергу ОСОБА_1 у грубій та нецензурній формі вимагав у поліцейських пояснень, чому вони саме його вважають водієм зупиненого транспортного засобу.

Суддя зазначає, що у справі про адміністративне правопорушення суд не має права збирати за власною ініціативою докази на підтвердження винуватості та зобов`язаний розглянути справу в межах отриманих доказів. Обов`язок доведення факту вчинення особою адміністративного правопорушення, у даній справі, покладений на поліцейських.

Викладені у протоколі обставини та факти мають бути доведені поза розумним сумнівом, шляхом надання суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б виключали будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене та особа є винною у вчиненні цього правопорушення. Наявність обставин, які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючі досліджені судом докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суддя дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки: матеріали справи не містять як доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 33-35, 40-1, 130, 276, 279, 280, 283 285, 289, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Б.С. Замікула