ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1605/25 Справа № 186/1446/24 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого ита проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

За постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним ч. 5 ст. 126 КУпАП, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП, остаточно накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

12 травня 2025 року на вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що він не повідомлявся належним чином про дату та місце розгляду справи місцевим судом, а про існування постанови він дізнався лише 01 травня 2025 року, на етапі виконавчого провадження.

Також вказує, що оскільки він діючий військовослужбовець, він не мав можливості прибути до суду та ознайомитись з матеріалами справи.

Крім цього звертає увагу, що згідно оскарженої постанови, невірно вказані його анкетні відомості, зокрема, адреса проживання та номер будинку, а саме: 28, замість правильного 2-В, що призвело до того, що вся судова кореспонденція направлялася на іншу адресу.

Перевіривши матеріали справи стосовно обставин, покладених в обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, виходжу з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема, у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа № 299/2987/15-к; провадження № 51-4594 км18), зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутній в суді першої інстанції під час винесення оскаржуваної постанови від 12 листопада 2024 року.

Однак, відповідно до наявних в матеріалах справи поштових повідомлень та конвертів, ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про дати судових засідань на 13 та 27 вересня 2024 року, 11 та 28 жовтня 2024 року, а також 12 листопада 2024 року.

При цьому слід зазначити, що адресою ОСОБА_1 було зазначено: АДРЕСА_1 , тобто вірна дата проживання ОСОБА_1 , що в свою чергу спростовує його ствердження про направлення усієї судової кореспонденції на іншу адресу.

Враховується, що в оскарженій постанові від 12 листопада 2024 року, дійсно зазначена помилкова адреса ОСОБА_1 , однак дана обставина не спростовує того, що останній повідомлявся за вірною адресою проживання.

Також слід врахувати, що ОСОБА_1 достеменно знав про перебування в провадженні суду справи про адміністративне правопорушення, оскільки хоча останній і відмовився від підписів в протоколах, однак протоколи про адмінісратині правопорушення були складені в його присутності, а тому мав можливість ознайомитись з матеріалами справи, своєчасно з`явитися до суду для розгляду справи, отримати копію судового рішення та, у разі незгоди, подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження.

Натомість апеляційна скарга була подана до суду ОСОБА_1 лише 12 травня 2025 року, тобто більше ніж через пів року з моменту винесення постанови 12 листопада 2024 року, при тому, що протоколи відносно нього були складені ще 22 серпня 2024 року, в його присутності.

Сам факт отримання постанови в травні 2025 року, як про це зазначає ОСОБА_1 , не спростовує наведених вище обставин та не є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

ОСОБА_1 у клопотанні не наведено причин, які б позбавляли його можливості своєчасно дізнатися про результати прийнятого суддею рішення, своєчасно отримати копію постанови суду та скористатися правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом строк, а лише зазначено, що він не був присутній в судовому засідання та не отримував скаржуваної постанови в межах строку на апеляційне оскарження.

Щодо зауважень в тій часині, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, у зв`язку з чим він не мав можливості прибути до суду та ознайомитись з матеріалами справи, не приймаються до уваги з огляду на тривалість пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом якого, з серпня 2024 року по травень 2025 року, останній не проявив зацікавленості у результатах судового розгляду справи.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції, зазначені ОСОБА_1 в обґрунтування клопотання, не є поважними, а відтак, не можуть бути підставою для поновлення такого строку.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та апеляційну скаргу повернути особі, які її подала.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко