ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке подав захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Бойко Б.Б. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 рокугромадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 коп.) судового збору.

Відповідно до постанови суду, - 14.12.2024 року о 17 год. 27 хв. в м. Ужгород, вул. Собранецька, 212, гр. ОСОБА_1 керував тз «BMW 325» н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я. Висновок лікаря №693. Чим порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням, захисник-адвокат Бойко Б.Б. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову суду від 15.04.2025, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Одночасно адвокат Бойко Б.Б. просить поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на те, що ОСОБА_1 участі у розгляді справи не приймав, з постановою ознайомився з ЄДРСР 16.05.2025 через представника адвоката Бойко Б.Б., про що є відмітка у заяві про видачу копії судового рішення (постанови), та вважає, що несвоєчасне одержання копії повного тексту постанови є поважною причиною пропущення строку апеляційного оскарження.

Ретельно перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанову суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративні правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Вищевказана норма ч. 2 ст. 294 КУпАП забезпечує, за аналогією із правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права, а також свідчить про те, що початок відліку перебігу строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення розпочинається саме з моменту його винесення, а не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення.

Із викладеного слідує, що законодавець визначив процесуальний механізм, яким обумовив обрахування строку на апеляційне оскарження постанови судді саме з моменту її винесення.

Закон не містить приписів, які б створювали передумови для іншого обрахування строку на апеляційне оскарження, в тому числі для правопорушника, як окремого суб`єкта права на апеляційне оскарження.

Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Із матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова судді прийнята 15 квітня 2025 року, відтак у даному випадку строк на апеляційне оскарження починає перебіг з 16 квітня 2025 року і спливає 25 квітня 2025 року.

Апеляційна скарга подана адвокатом Бойко Б.Б. до суду першої інстанції 23 травня 2025 року (згідно штемпелю суду), тобто із пропуском передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 15.04.2025.

У якості поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 участі у розгляді справи не приймав, з постановою ознайомився з ЄДРСР 16.05.2025 через представника адвоката Бойко Б.Б., у зв`язку з чим вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Проте, вказані обставини не можуть слугувати підставами для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 був достеменно обізнаний, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, про що свідчить його пояснення у протоколі, що з висновком не погоджується, та хоче перездати. Окрім цього, матеріалами справи підтверджується те, що судом першої інстанції вжито заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату розгляду справи, оскільки у справі наявнадовідка(а.с. 12) про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер його мобільного телефону, наявна розписка про його явку до суду на 15.04.2025, а також наявні клопотання ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Бойко Б.Б. про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 13, 14), однак в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, жодних клопотань не подавав, рухом справи не цікавився.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник Бойко М.М. є самостійною процесуальною особою, апеляційна скарга подана від його імені, а тому суд повинен перевірити наявність підстав для поновлення строку на подачу апеляційної скарги саме захиснику. Проте в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат зазначає причини пропущення строку саме ОСОБА_1 , який з апеляційною скаргою не звертався, хоча мав та має на це право.

Таким чином, твердження захисника Бойко М.М. про те, що строк на апеляційне оскарження пропущено із поважних причин, не підтверджено відповідними обставинами та належними доказами, клопотання не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежать від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Апеляційний суд зазначає, що дата отримання копії судового рішення - не є тими обставинами, що змінюють порядок перебігу строку на апеляційне оскарження для ОСОБА_1 , а тому ці обставини не можуть бути визнані у якості поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 вживав заходів, спрямованих на отримання копії судового рішення до 25.04.2025 (в межах строку на апеляційне оскарження), проте мав перешкоди в його отриманні, матеріали справи не містять, не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, початком строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року є день її проголошення, а не отримання її копії і будь-яких підстав вважати, що такий строк пропущено з поважних причин - немає.

Апеляційний суд зауважує, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Сукупність указаних обставин свідчать про відсутність об`єктивних обставин, які б безумовно свідчили про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а відтак і слугували підставами для задоволення клопотання.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Існування інших обставин, які би свідчили про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, апеляційним судом не встановлено, на такі апелянт не посилається у клопотанні про поновлення пропущеного строку.

Поряд із тим, апеляційний суд враховує і те, що суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, повинна миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апелянт не довів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, і підстав для його поновлення не знаходить, у зв`язку з чим у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 15 квітня 2025 року слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП слід повернути особі, яка її подала.

Водночас апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з апеляційною скаргою в порядку визначеному законом та відповідним клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначивши поважні причини пропуску такого строку.

Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Керуючись ст. 294 КупАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника-адвоката Бойко Б.Б., який діє в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року, - відмовити.

Апеляційну скаргу, яку подав захисник-адвокат Бойко Б.Б. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року, - повернути захиснику з усіма доданими до неї матеріалами, як особі, що їх подала, а також надіслати йому копію постанови.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага