Справа № 308/5975/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи, які надійшли з Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України з безконтактним носієм № НОМЕР_1 , виданий 27.06.2024, орган видачі 2101, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий, -

за ч.3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №249718 від 19.04.2025, близько 01 год. 00 хв. 30.03.2025 за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 здійснив пошкодження вікна, а саме скла, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, заподіявши матеріальну шкоду своєму вітчиму гр. ОСОБА_2 , 1956 р.н. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У судове засідання гр. ОСОБА_1 з`явився, факти, викладені в протоколі заперечив, вину не визнав, зазначив, що не вчиняв жодного правопорушення, вказав, що скло не розбивав, про що зазначав при складанні поліцейською протоколу.

Заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у вчиненні домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 3 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Слід зазначити, що стаття 173-2 КУпАП має бланкетну конструкцію, тобто є нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.173-2 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, зокрема Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Тобто, Закон розрізняє чотири форми насильства (фізичне, сексуальне, психологічне або економічне), які необхідно конкретизувати у протоколі про адміністративне правопорушення, розкриваючи суть вчиненого правопорушення.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Щоби кваліфікувати дії особи за статтею 173-2 КУпАП у виді економічного насильства, необхідно враховувати, що головною ознакою економічного домашнього насильства є маніпулювання суб`єктом правопорушення матеріальними благами, що призводить до негативних психологічних або/та фізичних наслідків для потерпілого

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, отже обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП є умисні дії або бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Оскільки умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру є обов`язковим елементом об`єктивної сторони, відповідні фактичні обставини підлягають обов`язковому детальному опису в протоколі, а також доказуванню в судовому засіданні.

Як випливає з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 249718 від 19.04.2025, гр. ОСОБА_1 ставиться у вину, що він близько 01 год. 00 хв. 30.03.2025 за адресою АДРЕСА_1 гр. здійснив пошкодження вікна, а саме скла, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, заподіявши матеріальну шкоду своєму вітчиму гр. ОСОБА_2 , 1956 р.н.

До протоколу додані письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 , в яких останній зазначив про те, що на його думку вночі 30.03.2025 гр. ОСОБА_1 здійснив пошкодження вікна, а саме скла за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначив, що його підозра обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 погрожував раніше тим, що розіб`є вікно.

В письмових поясненнях матір особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 зазначає, що 30.03.2025 близько 01 год. 00 хв. її син ОСОБА_1 кинув каміння у вікно та розбив його. Додала, що розбив вікно саме ОСОБА_1 , оскільки раніше він погрожував, що розіб`є вікно.

До матеріалів справи додано відеозапис з нагрудної камери поліцейської, з якого вбачається, що прибувши на місце події працівник поліції опитувала гр. ОСОБА_1 стосовно факту розбитого вікна, однак ОСОБА_1 заперечував свою причетність до події, зазначав, що його мама та вітчим спеціально на нього зводять наклеп з тим, щоби на нього знову склався протокол про адміністративне правопорушення.

Також до протоколу про адміністративне правопорушення долучено фототаблиці, на яких зафіксоване розбите вікно.

Інших доказів причетності ОСОБА_1 до вищевказаної події в матеріалах справи не міститься.

Також суд звертає увагу, що у фабулі ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначено, що наслідком вчинення домашнього насильства є завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак, як вказано в протоколі, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру, чим спричинив потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду.

Таким чином, суть правопорушення, яка сформульована у протоколі, не відповідає змісту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про наслідки, що спричинені протиправними діями, зазначеними у диспозиції статті 173-2 КУпАП, формулювання адміністративного правопорушення у вищевказаній формі не відображає усіх ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що позбавляє можливості особу ефективно захищатися від пред`явленого правопорушення і робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

Суд, не вправі самостійно доповнювати чи змінювати фабулу справи на погіршення становища особи, відшуковувати докази, тому позбавлений можливості та доказів в матеріалах справи про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно приписів ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України», «Берктай проти Туреччини», «Леванте проти Латвії» неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що вина гр. ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 173-2, 221, 245, 247, 280, 283-284, 288-289, 291 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя І.О. Шепетко