Провадження № 3/127/3360/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 16.05.2025 року серії ЕПР1 № 332118: «16.04.2025 року о 23:35 у м. Вінниця, вул. Якова Гальчевського, 60 А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Lifan (б/н) в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проведений в ДСУ Вінницьке ОБ СМЕ, при судово-медичній експертизі крові методом газово-рідинної хроматографії, де було виявлено етиловий спирт в концентрації 0,8 проміле, що підтверджується висновком експерта, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР».

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, суд враховує, що про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, шляхом SMS-повідомлення. Відомості про неможливість з`явитись у судове засідання з поважних причин суду надані не були. Тому право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на справедливий суд, яке гарантоване ст. 6 Конвенції, є забезпеченим, проте означеним правом особа не скористалась. Тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини у справі (далі ЄСПЛ) «Пономарьов проти України», сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, у постанові від 28.10.2021 (справа № 11-250сап21) Верховний Суд (далі ВС) зауважив, що частиною другою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) визначено, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за статтею 130 КпАП, не є обов`язковою. В зв`язку з цим суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, інші письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП зважаючи на наступне.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Підпункт "а" пункту 2.9 Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не наділяє суд повноваженнями самостійно збирати докази та самостійно встановлювати в діях особи склад адміністративного правопорушення, елементи якого не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи разом з протоколом про адміністративне правопорушення надано долучено копії: постанови слідчого від 29.04.2025 про закриття кримінального провадження, схеми огляду місця події ДТП від 17.04.2025, витягу з ЄРДР від 17.04.2025 за ч.1 ст. 286 КК України, Протоколу слідчого огляду місця ДТП від 17.04.2025, висновку експерта №1219 Вінницького обласного бюро СМЕ від 17 квітня 2025 24 квітня 2025 судово-медичної експертизи крові гр. ОСОБА_1 , проведеної за постановою слідчого в кримінальному провадженні, протоколу огляду предмету від 19.04.2025, протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 20.04.2025. Інших доказів не надано.

Із тексу постанови про закриття кримінального провадження від 29.04.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був госпіталізований до ВАР № 1 ВМКЛ ШМД з діагнозом: «сполучна травма тіла, закрита спино-мозкова травма хребта»

Відповідно до висновку судової токсикологічної експертизи № 1219 від 24.04.2025 року, «в крові гр. ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,8 проміле».

В протоколі допиту свідка ОСОБА_1 від 20.04.2025. водій ОСОБА_1 заперечує факт перебування на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

Оцінивши означені докази, суд зважає на наступне.

Стаття 266 КУпАП детально регламентує підстави та порядок направлення та проведення огляду водії на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

Частиною 5 статті 266 КУпАП імперативно визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відтак, статтею 266 КУпАП чітко визначено правові критерії належності та допустимості доказів у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані сп`яніння.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до ч.4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Частина 6 статті 266 КУпАП також містить банкетну норми, відповідно до якої: направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 ПОРЯДКУ направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008 року (далі за текстом Порядок №1103), у разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов`язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 13 Порядку №1103, лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

На виконання п. 13 Порядку №1103, Додатком 4 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі за текстом Інструкція №1452/735): затверджено форму Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд також зауважує, що згідно пункту 22 розділу III Інструкції №1452/735, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Відповідно до пункту 14 розділу III Інструкції №1452/735, якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Згідно з пунктом 15 розділ III Інструкції №1452/735, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Відповідно до пункту 16 розділу III Інструкції №1452/735, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду.

Проаналізувавши означені норми, суд дійшов висновку, що у випадку дорожньо-транспортної пригоди, водій учасник якої перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, допустимим доказом перебування такого водія в стані алкогольного сп`яніння може бути виключно Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, одержаний за дотримання наступних умов:

- направлення поліцейським водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій (ч.3 ст. 266 КУпАП);

- проведення огляду у закладі охорони здоров`я протягом не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення (ч. 4 ст. 266 КУпАП);

- за результатам огляду на стан сп`яніння складається Висновок щодо результатів медичного огляду (ч. 4 ст. 266 КУпАП, п. 13 Порядку №1103, п. 16 розділу III та Додаток 4 Інструкції №1452/735);

- дослідження крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин здійснюється у лікувальному закладі (п. 12 Порядку №1103), у закладах охорони здоров`я, куди водій доставлений (п. 14 розділу III Інструкції №1452/735).

Судом встановлено, що жодна з наведених вище імперативних вимог закону дотримана не була, зокрема:

- водій ОСОБА_1 для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським не направлявся (направлення в матеріалах справи відсутнє);

- огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я протягом не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення не проводився;

- Висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння не складався;

- дослідження крові ОСОБА_1 на вміст алкоголю здійснено не у лікувальному закладі/ не у закладі охорони здоров`я. Бюро СМЕ не є лікувальним закладом.

Наявна в матеріалах справи копія Висновку судової токсикологічної експертизи № 1219 від 24.04.2025 року не є Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння затвердженої форми Додатком 4 до Інструкції №1452/735.

Окрім того, в означеному Висновку судової токсикологічної експертизи № 1219 від 24.04.2025 року не міститься інформації (відсутнє твердження), що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а лише зазначено про виявлення в крові спирту етилового у концентрації 0,8 проміле. Окрім того, ОСОБА_1 під час допиту його слідчим заперечив перебування в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи чітко визначених законом належних та допустимих доказів перебування водія ОСОБА_1 16.04.2025 о 23:35 в стані алкогольного сп`яніння, суд дійшов висновку про недоведеність факту керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

До протоколу про адміністративне правопорушення не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення ст. 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що згідно ст. ст. 245, 252 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За встановлених при розгляді справи обставин, суд трактує всі сумніви на користь особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення і, оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, доходить висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: