Справа № 703/2769/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченко І.Я., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 02 травня 2025 року близько 22 години 46 хвилин на 206 км автодороги Н-01 керував скутером «Хонда» без номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) і відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що він дійсно у зазначений в протоколі день та час керував мопедом, однак був тверезий. Його батько потребує постійного стороннього догляду і в той день він йому зателефонував і повідомив, що перебуває в безпорадному стані та потребує допомоги. Коли він їхав, його зупинили працівники поліції і запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Він відмовився, оскільки поспішав до батька. Просив врахувати, що він діяв у стані крайньої необхідності.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доходить наступного висновку.

Відповідно до ст.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як встановлено ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом МВД, МОЗ 09.11.2015 № 1452/735, визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння) та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, з огляду на вищевказане, законними вимогами працівника поліції про необхідність проходження медичного огляду до особи, що керує автомобілем, є підтверджені доказами ознаки наявності алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Стаття 251 КУпАП визначає доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними по справі доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 318483 від 02.05.2025, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та з якого вбачається, що ОСОБА_1 02 травня 2025 року близько 22 години 46 хвилин на 206 км автодороги Н-01 керував скутером «Хонда» без номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) і відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП;

- картою обліку адміністративного правопорушення;

- рапортом поліцейського СРПП ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Федорової Д.К. від 03.05.2025, відповідно до якого 02.05.2025 о 23:14 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 02.05.2025 о 23:13 за адресою: Черкаський район, м. Сміла, траса Н-01, зупинено скутер «Хонда» під керуванням ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від освідування відмовився, від проходження медогляду відмовився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 02.05.2025, згідно з яким ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 02 травня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було направлено для проходження огляду на стан сп`яніння до медичної установи, однак він відмовився;

- відеозаписами з патрульного автомобіля працівників поліції та нагрудної камери поліцейського, яким чітко зафіксовано факт керування ОСОБА_1 скутером «Хонда», а також факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі.

Зазначені вище докази сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності, суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують посилання в статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Так, обґрунтовуючи дії станом крайньої необхідності, ОСОБА_1 посилався на те, що його батько, за яким він доглядає, потребував термінової і невідкладної допомоги, що і змусило його відмовитись від освідування на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що ОСОБА_1 свою відмову від проходження медичного огляду взагалі не мотивував, а просто залишив патрульний автомобіль, коли йому запропонували пройти освідування, і безперешкодно пішов у невідомому напрямку. Втім, під час зупинки транспортного засобу він пояснив, що їхав додому. Будь-яких пояснень з приводу необхідності надання допомоги батьку, ОСОБА_1 не надавав.

Отже, ОСОБА_1 міг пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак свідомо від цього відмовився, не мотивуючи свою відмову. Процесуальна поведінка останнього свідчила про те, що він, як водій, будучи обізнаним з приводу процесуальних прав та ймовірних правових наслідків, відмовився від огляду на стан сп`яніння, доказом чого є відеозапис з місця вчинення правопорушення.

Суд також враховує те, що жодного документального підтвердження на підтвердження своїх пояснень, ОСОБА_1 не надав. Очевидним є й те, що у разі виявлення ознак алкоголльного сп`яніння, поліцейські не могли дозволити водію продовжити керувати транспортним засобом. А тому, зважаючи за твердженням ОСОБА_1 про крайнюю необхідність, він повинен був вчиняти активні дії для усунення небезпеки. Однак весь час від моменту зупинки транспортного засобу до моменту складення алмінстративного протоколу він поводив себе спокійно, пропонував працівникам поліції поїхати до нього додому, оскільки він забув документи, що посвідчують його особу.

Враховуючи наведене, суд не розцінює відмову ОСОБА_1 від проходження освідування на стан сп`яніння, як крайню необхідність, при зазначених ним обставинах. Судом не встановлено, що небезпека не могла бути усунена іншим шляхом та була єдиним засобом від небезпечних дій. Окрім того, не було встановлено й необхідності використання саме транспортного засобу особисто ОСОБА_1 , а не іншим можливим чином, в тому числі іншою особою.

Суд зважує й на те, що правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій, який керує з явними ознаками алкоголнього сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені ним обставини без надання відповідних доказів не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Суд уважає, що доказами, дослідженими у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного освідування у передбаченому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з довідкою відділу поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_1 24.06.2011 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Оскільки санкція статті є конкретною і не містить альтернативного адміністративного стягнення, суд уважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Частиною 1 ст.307 КУпАП передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300--1, 300--2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, наведений у ст. 5 вказаного Закону.

Відтак, із ОСОБА_1 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн., оскільки судом не встановлено підстав для його звільнення від сплати цього збору.

Керуючись ст. 9, 23, 40-1, 130, 252, 283-285, 294 КУпАП, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. (отримувач коштів: ГУК у Черк. обл. 21081300, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0023001 код класифікації: 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 605,60 грн. судового збору (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подвійний розмір штрафу, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Повний текст постанови виготовлений 29 травня 2025 року.

Суддя І.Я. Биченко