П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.05.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Коліщук З. М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 126 КУпАП,

встановив:

06.03.2025 о 14:40:17 у с. Солонка, дорога А/Д М-06 Київ - Чоп 556км особа ОСОБА_1 керував траспортним засобом, Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , не маючи відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а. ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, 06.03.2025 о 14:40:17 у с. Солонка, дорога А/Д М-06 Київ - Чоп 556км особа ОСОБА_1 керував траспортним засобом, не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.1.6. ПДР тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП

Також, 06.03.2025 о 14:40:17 у с. Солонка, дорога А/Д М-06 Київ - Чоп 556км 900м водій траспортного засобу рухався зі швидкістю 76км/год в межах населеного пункту с. Солонка при дозволеній швидкістю 50км/ год. Швидкість вимірювалась лазерним приладом TRUCAM LTI 20/20 ТС 008423, чим порушив п.12.4.ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП.

Крім того, 06.03.2025 о 14:40:17 у с. Солонка, дорога А/Д М-06 Київ - Чоп 556км особа ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку траспортного засобу, яку поліцейський подав жезлом, а в подальшому за допомогою увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, та увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив п.2.4. ПДР; п.8.9.6.ПДР, п.8.9.а. ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122-2 КУпАП.

У судові засідання, призначені на 02.04.25 о 09:30; 30.04.25 о 09:30; 15.05.25 о 09:40; 26.05.25 о 10:00, правопорушник ОСОБА_1 , будучи своєчасно сповіщеним про місце і час розгляду справи, що підтверджуєтеся судовою повісткою, надісланою на адресу порушника, а також повідомленням розміщеним на сайті "Судова влада" не з`явився.

Законний представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи сповіщеним про місце і час розгляду справи, не з`явився.

30.04.2025 на електронну пошту суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 зазначив, що не зможе з`явитися у судове засідання 30.04.2025 о 09.30 год., оскільки перебуває на лікуванні.

Крім того, на адресу суду надійшли заяви від 15.05.2025 та 22.05.2025 про долучення до матеріалів справи довідку про тимчасову непрацездатність учня від 14.05.2025, огляд сімейного лікаря від 14.05.2025, направлення на планову консультацію ЛОРа від 22.05.2025, огляд сімейного лікаря від 22.05.2025, огляд отоларинголога від 22.05.2025.

Водночас, до поданої заяви, ОСОБА_1 не долучив жодного підтверджуючого документа, щодо його перебування на лікуванні, зокрема, електронний лікарняний через систему E-health. За відсутності таких підтверджуючих документів, суд не має можливості встановити наявність поважної причини неприбуття особи в судове засідання.

Суд по даній справі враховує практику Європейського суду з прав людини в частині критеріїв розумних строків: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо).

Разом із тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З метою недопущення затягування і відкладення судового розгляду на строк, який перевищує строк розгляду справи встановлений законом, враховуючи практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків є правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004року тощо), а також приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява N 18986/06; п.57) Суд неодноразово визначав, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, N 47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, N 69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, N 326/03.)

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, його поведінку суд вважає свідомим затягуванням розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та уникнення адміністративної відповідальності.

Окрім цього, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги.

ОСОБА_1 таким правом не скористався.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 , якому об`єктивно надавалась можливість особисто надати пояснення у справі, реалізувати право на захист, скориставшись правовою допомогою захисника, чим він не скористався, свідчить про зловживання процесуальними правами та неналежне виконання процесуальних обов`язків, що очевидно спрямовані на затягування розгляду справи та уникнення відповідальності особою.

Приймаючи до уваги те, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів, так як від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а тому відповідно до приписів ч.2 ст. 268 КУпАП України справа розглянута у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, підстав для скерування справи для додаткового оформлення суддя не вбачає та вважає, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законодавством, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також враховуючи тривалий розгляд справи та закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, вважає, що слід вирішити справу в межах тих доказів, які були надані до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, а саме протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 263874 від 06.03.2025, серії ЕПР1 № 263915 від 06.03.2025, серії ЕПР1 № 263858 від 06.03.2025, серії ЕПР1 № 263833 від 06.03.2025, рапорт інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 УПП у Львівській області ст. лейтенанта поліції Дорош Петра від 06.03.2025, оглянувши два оптичні диски DVD+R з відеозаписами від 06.03.2025 №471369, №470154, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративним правопорушенням є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є невиконання вимог уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частиною другою вищезазначеної статті передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.1. а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У п.2.1 б) ПДР, зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон).

Згідно з п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно з п.8.9 ПДР, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою:

а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки;

б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 126 КУпАП кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст. 36 КУпАП встановлено, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до приписів ст. 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Згідно з ч. 2 ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Таким чином, вказана норма закріплює право суду, а не обов`язок, застосувати до неповнолітнього заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП.

Згідно з ст. 1 КУпАП завданням Кодексу, окрім іншого, є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Суд враховує, що ОСОБА_1 , перебуває у віці, коли в особи формується повага до закону, уявлення про відповідальність та невідворотність покарання за скоєні вчинки.

ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи права керувати таким транспортним засобом, без реєстраційного документу на транспортний засіб, перевищив дозволені швидкість руху в межах населеного пункту та не виконав вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, що є небезпечними як для самої особи, яка керує транспортним засобом без відповідного на те права, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху та носило суспільну небезпеку.

За таких обставин, суд вважає, що жоден із заходів передбачених ст.24-1 КУпАП не буде дієвим від вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень в подальшому, а навпаки укріпить у неповнолітньої особи переконання у власній безкарності.

Таким чином, підстав для застосування до неповнолітнього ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу, з огляду на характер вчиненого правопорушення, поведінку після скоєння правопорушення, а тому він підлягає відповідальності на загальних підставах.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що застосування адміністративного стягнення в межах санкцій ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, виправдає завдання КУпАП та мету адміністративного стягнення, сприятиме запобіганню вчинення правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

При накладенні адміністративного стягнення, суд бере до уваги характер та обставини вчинених правопорушень, дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, який є неповнолітнім, навчається, а тому відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП на ОСОБА_1 , необхідно накласти стягнення у виді штрафу, який передбачений за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч. 2 ст. 126 КУпАП, в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста).

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КУпАП у разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ч. 5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривні.

Керуючись ст. ст. 36, 40-1, 121, 126, 245, 251, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 122-2, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 126 КУпАП і на підставі ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін, відповідно до вимог ст.ст.307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Коліщук З. М.