Справа № 496/1823/25
Провадження № 3/496/1372/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №2 віділення поліції №2, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

15.03.2025 року о 07:45 год. в с. Усатове, вул. Щегульцової, 2, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, та тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Alcotest 6810 на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під відеозапис.

Як вбачається з постанов Київського районного суду м. Одеси від 28.06.2024 року та Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 року ОСОБА_1 було визнано винним за ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за відсутністю цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце i час розгляду справи, i, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом був здійснений виклик ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 22.04.2025 року, шляхом направлення повістки на адресу зазначену в протоколі, однак до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило.

Також як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №271878 від 15.03.2025 року ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи у Біляївському районному суду Одеської області про що свідчить його підпис, разом з тим до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що особа зобов`язана, з розумним інтервалом часу, сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (Рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» № 3236/03 від 03.04.2008 року).

З огляду на те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не подав письмових заперечень проти цього протоколу, а також враховуючи, що ОСОБА_1 судом направлялася повістка про виклик до суду, разом з тим він не з`явився, суд прийшов до переконання, що така поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він погодився з складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, наведене також підтверджується тим, що останній у графі «пояснення особи» вказав, що з правопорушенням згодний.

Суд звертає увагу, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Як наголошує у своїх рішеннях ЄСПЛ, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в матеріалах справи доказами, без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин даної справи, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачаються порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за ознаками складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1№ 271878 від 15.04.2025 року,де у графі пояснення ОСОБА_1 зазначив: «згоден», направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.03.2025 року, постановою київського районного суду м. Одеси від 28.06.2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік; постановою Приморського районного суду м,Одеси від 25.07.2024 року за ч. 2 ст.130 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три років, а також дослідженим відеозаписом, відповідно до якого ОСОБА_1 , відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу шляхом продуття приладу Драгер та від огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Суд визнає зазначені докази допустимими, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. № 1103, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Правилами дорожнього руху України встановлено, що водій, це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як вбачається з довідки інспектора САП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області Стариченко А. посвідчення водія ОСОБА_1 не отримував.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, тому суд відносить його до категорії інших осіб.

Крім того, санкціями ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачено одне з додаткових адміністративних стягнень - позбавлення права керування транспортним засобом.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 702/301/20 суд звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Згідно з приписами ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд враховує конкретні обставини правопорушення, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, фактичні обставини справи, особу порушника, обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, передбачених ст. ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено, також беручи до уваги небезпеку, якою є участь у дорожньому русі осіб, які перебувають з ознаками стану алкогольного сп`яніння та їх відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння прирівнюється до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 130 КУпАП, належних висновків для себе не зробив та знову керував транспортним засобом з ознаками стану алкогольного сп`яніння, не маючи права керування транспортними засобами, а тому з метою виховання ОСОБА_1 та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень, суд вважає, що достатнім видом адміністративного стягнення для нього є штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, в межах санкції статей за якими кваліфіковані його дії, без конфіскації транспортного засобу, оскільки транспортний засіб ВАЗ 2105 належить ОСОБА_2 , що буде необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Суд переконаний, що саме такий вид стягнення буде відповідати завданню Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч. 3, 283, 284, 287, 288 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, без конфіскації транспортного засобу

Стягнути з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Горяєв