Справа №521/9981/24
Номер провадження 3/521/277/25
ПОСТАНОВА

29 квітня 2025 року м. Одеса

Хажибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Передерка Д.П.,

при секретарі Ковач Е.В.,

представника Одеської митниці Держмитслужби Берназ В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі справу №0351/50000/24 від 22.03.2024, що надійшла з Одеської митниці Держмитслужби відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директор ТОВ «Ролінз груп», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,

про порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України,

В С Т А Н О В И В :

У рамках зовнішньоекономічного контракту від 25.06.2020 №BEIJ/ROL-MOB/250620, укладеному між ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» (), в особі директора ОСОБА_1 та компанією «Beijing tagmark import and export co., ltd» (Китай), на умовах поставки «СFR UA Одеса» до зони діяльності Одеської митниці Держмитслужби з Туреччини на морському судні закордонного плавання «PAOLA» прибув контейнер №BSIU9537744 з товаром «трикотажне полотно», вага брутто 8264,38 кг., вага нетто 7997,58 кг., кількість місць 554.

30.11.2020 декларантом ТОВ «САЙРУС-ГРУП» () ОСОБА_2 була підготовлена та подана митному органу митна декларація в режимі «ІМ40ДТ», яка була прийнята та зареєстрована за номером №UA500070/2020/503973.

Разом із митною декларацією надано передбачені ст. 335 МК України документи серед яких:

-контракт від 25.06.2020 №BEIJ/ROL-MOB/250620;

-інвойси від 16.10.2020 №AT2/1, від 15.10.2020 №AT2/2;

-коносамент від 10.10.2020 №AD та інші товаросупровідні документи.

Відповідно до інформації, зазначеної у МД та товаросупровідних документах встановлено, що продавцем товару є компанія «Beijing tagmark import and export co., ltd» (Китай), відправником товару є компанія «KELES TEKSTIL SAN VE TIC.LTD.STI» (TELSIZ MAH.SEYITNIZAM CAD.NO:186 ZEYTINBURNU/ISTANBUL), а покупцем є ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» (03187, м. Київ, вул. Заболотного Академіка, буд. 48-А, ).

Відповідно до граф МД №UA500070/2020/503973 було заявлено товар «трикотажне полотно», вага брутто 8264,38 кг., вага нетто 7997,58 кг., кількість місць 554.

Згідно інвойсу компанії «Beijing tagmark import and export co., ltd» (Китай) від 15.10.2020 № AT2/2 фактурна вартість товарів становить 11 579,98 дол. США, митна вартість товарів визначена за другорядним методом та становить 958 617,09 гривень.

30.11.2020 після здійснення митного оформлення за МД №UA500070/2020/503973 вищевказані товари було випущено у вільний обіг.

Статтею 320 Митного кодексу України встановлено, що форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються на підставі результатів системи управління ризиками. Форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи та міжнародних договорів України, укладених відповідно до закону, після завершення митного оформлення, визначаються в порядку, встановленому Митним кодексом України.

Пунктом 8 частини 1 статті 336 Митного кодексу України встановлено, що однією з форм митного контролю є направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Так, із метою з`ясування питання про автентичність поданих митним органам України документів на зазначені товари митницею ініційовано направлення запиту до митних органів Республіки Туреччини.

Листом Державної митної служби України, Департаментом міжнародної взаємодії від 01.03.2024 №26/26-04/7.10/574 до Одеської митниці (вх. Одеська митниця від 01.03.2024 №6382/4) спрямовано відповідь митних органів Турецької Республіки на запит стосовно надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні на митну територію України товарів «трикотажні полотна, тканина, вироби кухонні алюмінієві» на адресу ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» () із наданням експортної документації (митні декларації), які були підставою для відправлення зазначених товарів з Туреччини до України.

У ході опрацювання інформації, яка надана у вищевказаному листі державного органу Республіки Туреччини встановлено, що фактично товар, який у контейнері №BSIU9537744 з товаром (вага, найменування, кількість) оформлені у Одеській митниці Держмитслужби за МД від 30.11.2020 №UA500070/2020/503973 оформлювався в режимі «експорт» до України у митних органах Туреччини за експортною митною декларацією від 09.10.2020 №20343100ЕХ243622 та інвойсу від 20.10.2020 №KLS102, у режимі «експорт» до України.

Відповідно даних, зазначених в копії вищезазначеної експортної декларації та експортного інвойсу з території Туреччини в Україну у контейнері №BSIU9537744 було відправлено товар в асортименті, загальною фактурною вартістю 412 354,07 турецьких лір, за курсом валют станом на 09.10.2020 52 242 доларів США., загальною вагою брутто 11 802,80 кг. Умови поставки «FOB ISTANBUL». Кількість місць 554.

Отже, даними, які містяться у графах експортної декларації від 09.10.2020 №20343100ЕХ243622 та інвойсу від 20.10.2020 №KLS102 підтверджено достовірність даних наданих при митному оформленні МД від 30.11.2020 №UA500070/2020/503973, а саме щодо відправника, країни відправлення, кількості місць, ваги брутто, номеру контейнера.

Таким чином, співставлення даних митного оформлення, які містяться у документах, наданих Республікою Туреччини та документах, які подавались при ввезені товарів в Україну за МД від 30.11.2020 №UA500070/2020/503973 дозволяє однозначно стверджувати, що документи стосуються однієї поставки товару, експортованого з Туреччини до України.

Однак, під час співставленням даних, які містяться в експортній МД від 09.10.2020 №20343100ЕХ243622 та інвойсу від 20.10.2020 №KLS102, встановлено, що фактурна вартість товару, заявлена при імпорті товару на умовах поставки «СFR UA Одеса» є меншою, ніж фактурна вартість задекларована у експортній декларації та експортному інвойсі на умовах поставки «FOB ISTANBUL», яка надана митною адміністрацією Туреччини.

Фактурна вартість товару, яка задекларована за митною декларацією від 30.11.2020 №UA500070/2020/503973 дорівнює 11 579,98 дол. США, митна вартість 958 617,09 гривень, що не відповідає даним експортної декларації від 09.10.2020 №20343100ЕХ243622 та інвойсу від 20.10.2020 №KLS102 412 354,07 турецьких лір, за курсом валют станом на 09.10.2020 52 242 доларів США (дорівнює 1 480 329,31 гривень за курсом на день оформлення МД 28,33650000).

Тобто, різниця між вартістю товару, оформленого в Туреччині та вартістю товару, задекларованого за МД від 30.11.2020 №UA500070/2020/503973 становить 40 662,02 доларів США (1 152 199, 00 гривень), що свідчить та підтверджує суттєве заниження.

Також, відповідно до документів, наданих турецькою стороною, продавцем та відправником товару є турецька компанія «KELES TEKSTIL SAN VE TIC.LTD.STI» (TELSIZ MAH.SEYITNIZAM CAD.NO:186 ZEYTINBURNU/ISTANBUL) (Туреччина), а одержувачем є «LLC Greymost» (65031,Ukraine, Odessa sity, street Himichna, home 1/27, office 2).

Отже, під час співставленням даних, які містяться в експортній МД від 09.10.2020 №20343100ЕХ243622 та інвойсу від 20.10.2020 №KLS102 встановлено, невідповідність даних щодо одержувача, умов поставки та митної вартості товару, які заявлені у МД від 30.11.2020 №UA500070/2020/503973.

Так, за результатами опрацювання інформації наданої від митних органів Республіки Туреччина стосовно законності ввезення на митну території України товарів на адресу ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» () встановлено, що відомості, зазначені у наданих до Одеської митниці Держмитслужби товаросупровідних документах та митній декларації, не відповідають даним зазначеним в експортних митних документах при вивезенні товарів з Туреччини та є недостовірними стосовно одержувача, умов поставки та вартості товарів.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті на ці товари.

Відповідно до норм Митного кодексу України та Податкового кодексу України, базою оподаткування товарів при ввезенні їх на митну територію України є митна вартість цього товару.

Частиною 1 ст. 483 МК України передбачено адміністративну відповідальність щодо переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Таким чином, переміщення товарів через митний кордон України на адресу ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» () здійснено шляхом надання до митниці в якості підстави для переміщення товарів, документів які містять неправдиві дані про отримувача, умов поставки та вартості товару.

Відповідно до ст. 459 МК України при вчиненні порушень митних правил підприємствами, суб`єктами відповідальності за порушення митних правил є посадові особи цих підприємств.

Одержувачем та особою, відповідальною за фінансове врегулювання, згідно наданих до Одеської митниці документів є ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» () в особі громадянина України ОСОБА_1 , який як керівник підприємства: організує, визначає, формулює, планує, здійснює і координує діяльність підприємства та в розумінні п. 43 ст. 4 МК України є посадовою особою цього підприємства.

Таким чином, керівником ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» () громадянином України ОСОБА_1 були вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів на суму 1 480 329,31 гривень через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митниці, як підстави для переміщення товарів, документи, які містять неправдиві відомості щодо одержувача та вартості товарів.

На підставі вищевикладеного, Одеською митницею відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил митних №0351/50000/24 від 22.03.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Відповідно до положень ст. 526 Митного кодексу України, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Також, згідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутністю цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_1 , будучи повідомленим про час та місце судового засідання, згідно із діючою процедурою, до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не надав.

Відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За вказаних обставин, враховуючи строки розгляду справи та відповідно до ч. 4 ст. 526 Митного кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу про порушення митних правил у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Представник Одеської митниці Держмитслужби у суді заявила, що вина ОСОБА_1 доведена повністю матеріалами справи, тому просила визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією цієї статті.

Дослідивши матеріали справи про порушення митних правил та вислухавши думку представника митного органу, суд приходить до наступного висновку.

Частина перша статті 458 МК України закріплює, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений Митним кодексом України та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

За вимогами ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до МК України, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил врегульовані спеціальною нормою ст. 467 МК України, згідно ч. 1 якої, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 МК України розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Разом із цим, положення Митного кодексу України, не визначають строків, протягом якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності і на неї може бути накладено адміністративне стягнення після його вчинення, тобто не визначають строків давності, протягом якого особа може бути притягнута до відповідальності.

На переконання суду, яке ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема справи «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22 жовтня 1996 року п. 51, строки давності, які характерні для національних правових систем, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, які могли бути неповними за спливом часу.

Пункт 2 статті 6 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо тягаря доведення, правових презумпції факту і права.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов в цій справі до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, у даному випадку притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом частиною 2 статті 38 КУпАП.

Зазначені конвенційні положення імплементовані в національну практику багатьма судовими рішеннями, зокрема постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2025 (справа №521/1188/24, провадження №33/813/508/25, справа №521/1195/24, провадження №33/813/507/25), в якій суд підкреслив, що системний аналіз положень КУпАП та МК України, у поєднанні з вказаним законодавством, дають підстави вважати, строк накладання адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил не може перевищувати двох років з дня його вчинення, оскільки в протилежному випадку можна припустити ситуацію, коли митний орган, мотивуючи наявність підстав для ініціювання питання про притягнення певної особи до відповідальності за порушення митних правил, можуть через багато років починати порушувати питання про проведення перевірок дотримання вимог митного законодавства певними фізичними або юридичними особами, роками чекати від компетентних органів відповіді на свої запити, а потім складати протокол про порушення митних правил та наполягати на тому, що строк накладення стягнення слід рахувати з моменту виявлення правопорушення, що вочевидь суперечить духу закону та не відповідає практиці ЄСПЛ стосовно питання строків давності.

З огляду на зазначене, із метою дотримання конституційних принципів законності, гуманізму, індивідуалізації адміністративної відповідальності, із метою визначеності строків притягнення до адміністративної відповідальності, суд приходить до переконання, що вирішення цього питання повинно бути врегульовано шляхом застосування положень, передбачених ст. 38 КУпАП.

Аналізуючи зміст зазначеної норми закону, суд приходить до обґрунтованого висновку, що максимальний строк, протягом якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, не може перевищувати 2 роки з дня вчинення цією особою адміністративного правопорушення.

Матеріали судової справи не містять відомостей стосовно того, які дії в межах компетенції вживалися митним органом за період з 30.11.2020 року по день надіслання запиту до компетентних органів Республіки Туреччини, із метою встановлення обставин справи.

Так, відповідь митних органів Турецької Республіки стосовно надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні на митну територію України товарів «трикотажні полотна, тканина, вироби кухонні алюмінієві» на адресу ТОВ «РОЛІНЗ ГРУП» () із наданням експортної документації (митні декларації), які були підставою для відправлення зазначених товарів з Туреччини до України, надійшла 15.02.2024 та була зареєстрована за вхідним №4707/11/26 у системі електронного документообігу Держмитслужби України, що підтверджується штампом Держмитслужби України.

Таким чином, днем виявлення порушення митних правил в даному випадку є 15.02.2024, тобто день отримання Держмитслужбою України відповіді від митних органів Турецької Республіки.

Згідно протоколу про порушення митних правил, 30.11.2020 декларантом ТОВ «САЙРУС-ГРУП» () ОСОБА_2 була підготовлена та подана митному органу митна декларація в режимі «ІМ40ДТ», яка була прийнята та зареєстрована за номером №UA500070/2020/503973. Тобто дії, які митний орган розцінює як такі, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митниці, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві відомості щодо одержувача та вартості товару, були вчинені 30.11.2020. Протокол про порушення ОСОБА_1 митних правил було складено митним органом 22.03.2024, справа надійшла для розгляду до суду 21.06.2024.

Таким чином, з урахуванням дати скоєння правопорушення 30.11.2020, слід констатувати, що незважаючи на те, що виявлення порушення митних правил в даному випадку мало місце 15.02.2024, протокол про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 складено митним органом 22.03.2024, тобто майже через 4 (чотири) роки з моменту вчинення ним порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, що свідчить про закінчення строку накладення адміністративного стягнення в даній справі вже на день складання протоколу митним органом.

У судовому засіданні представник митниці не надав суду раціонального пояснення стосовно того, що заважало митному органу розпочати перевірку обставин декларування вантажу за митною декларацією №UA500070/2020/503973 у період з 30.11.2020 по день надсилання запиту до компетентних органів Республіки Туреччини.

Суд враховує практику ЄСПЛ (п.137 рішення від 09.01.2013 року по справі «Волков проти України» (заява №21722/11) відповідно до якого строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbingsand Others v. The United Kingdom), п.51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Пункт 7 частини 1 статті 247 КУпАП визначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративних стягнень.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Норма ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 458, 460, 467, 487, 527-529 МК України, ст.ст. 2, 7, 9, 38, 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова суду у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справ протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Дмитро Передерко