Справа №751/3671/25
Провадження №3/751/1428/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу про місце роботи не повідомив, адреса проживання: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

10.04.2025 р. о 01 год. 44 хв. в м. Чернігів по вул. Княжа, 34 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW X5» /д.н.з. НОМЕР_1 / в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «ЧОПНЛ» № 410 від 10.04.2025 р.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «А» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

13.05.2025 р. в судовому засіданні за участі ОСОБА_1 , після роз`яснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП та положень ст.63 Конституції України, не заперечував факт керування транспортним засобом, однак звертав увагу на безпідставність його зупинки працівниками поліції та подальше направлення до медичного закладу для проведення огляду. Окрім того, заперечував достовірність визначеного лікарем висновку про його перебування в стані алкогольного сп`яніння. Узагальнений мотив зводився до того, що отримані результати тесту за допомогою технічного приладу обумовлені через полоскання ним роту спиртовмісним розчином, та просив закрити провадження у справі.

Також судом було з`ясовано чи оспорював ОСОБА_1 висновок медичної установи, на що останній надав негативну відповідь та акцентував на тому, що він не відчував стану сп`яніння, оскільки впевнено керував автомобілем.

Після з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 заявив клопотання про оголошення в судовому засіданні перерви для залучення захисника. У зв`язку з задоволенням клопотання особи, яка притягається до відповідальності, в судовому засіданні було оголошено перерву до 20.05.2025 р.

20.05.2025 р. адвокат Мороз О.В., який самостійно залучений ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги, взяв на себе зобов`язання забезпечувати захист інтересів ОСОБА_1 , проте подав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, яке відповідно було задоволено судом.

23.05.2025 р. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою в матеріалах справи, особисто не з`явився та не забезпечив представлення своїх інтересів захисником, а подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з травмуванням ноги.

З долученої ним до клопотання довідки КНП ЧМЛ №2 від 22.05.2025 р. (отриманої за день до засідання) вбачається, що ОСОБА_1 було рекомендовано, зокрема, ходу з обмеженим навантаженням, що, на переконання суду, об`єктивно не позбавляло можливості прийняти безпосередню участь у судовому засіданні або заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних засобів зв`язку або забезпечити участь захисника, який є професійним юристом.

28.05.2025 р. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, особисто не з`явився, а 27.05.2025 р. подав чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з лікуванням та потребою в отриманні правової допомоги з огляду на розірвання договору з попереднім адвокатом.

Суд акцентує увагу, що неодноразово звертаючись з клопотаннями про відкладення судового засідання з різних причин, виникнення таких обумовлено виключно визначеними судом датами судових засідань, про які особа повідомлялася завчасно, що вказує на зловживання своїми правами з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому суд вважає процесуальну поведінку ОСОБА_1 такою, що направлена на затягування розгляду справи та відтермінування результатів за наслідками її розгляду з огляду на безальтернативність санкції статті.

Згідно ч.1 ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З урахуванням положень ст.268 КУпАП, яка не містить заборони щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також вимоги ст.277 КУпАП в частині строків розгляду, з огляду на вжиті заходи для належного інформування про час та місце розгляду справи, безпосередньої участі особи в одному судовому засіданні, де ОСОБА_1 реалізував своє право надати особисті пояснення та не був обмежений у часі щодо дачі таких пояснень та вибору лінії поведінки в судовому засіданні, а тому, з метою дотримання не лише прав особи, а й строків розгляду справи,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 в судовому засіданні, дата про призначення якого було доведена до відома останнього.

Суд звертає увагу на те, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи або її захисника, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, а неможливість розгляду справи у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи надання судом можливості ОСОБА_1 надати власні пояснення щодо обставин інкримінованого йому правопорушення, чим фактично реалізовано його права, що передбачені ст.268 КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, з огляду на наявні у справі інші докази вважає за можливе розглянути справу та ухвалити законне та обґрунтоване рішення без її чергового відкладення, а ОСОБА_1 не позбавлений права в разі незгоди з ним ініціювати його апеляційне оскарження.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9 «А» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП, складом адміністративного правопорушення є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння. Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягає факт керування особи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

В силу положень ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 295893 та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 10.04.2025 р. о 01 год. 44 хв. в м. Чернігів по вул. Княжа, 34 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW X5» /д.н.з. НОМЕР_1 /. Факт керування транспортним засобом не заперечував ОСОБА_1 і після його зупинки працівниками поліції.

Враховуючи не оспорювання факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що співвідноситься з поясненнями самого водія як на місці зупинки транспортного засобу так і в судовому засіданні, які підтверджується матеріалами відеофіксації, долучених до протоколу, суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом «BMW X5» /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 є водієм, а отже і суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Проаналізувавши обставини проходження ОСОБА_1 відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в КНП «ЧОПНЛ», суд приходить до наступного висновку.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд на стан сп`яніння.

Суд звертає увагу на відеозапис з відео-реєстратора поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора вбачається, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в м. Чернігів по вул. Княжа о 01 год. 44 хв. 10.04.2025 р., тобто перебував на вулиці (у публічному місці) під час комендантської години, яка встановлена рішенням начальника Чернігівської обласної військової адміністрації, контроль за дотриманням якої покладено на поліцейських та військових.

Враховуючи, що перевірку дотримання комендантської години мешканцями міста Чернігова покладається в т.ч. і на працівників патрульної поліції, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була обумовлена необхідністю перевірки відповідних документів, що узгоджується з вимогами постанови КМУ від 8 липня 2020 р. N 573, якою затверджено «Порядок здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан». При цьому наявність у особи спецперепустки, на чому наполягав ОСОБА_1 , не свідчить про зловживання поліцейськими своїми правами, оскільки зупинка транспортного засобу і надає повноважним особам перевірити дотримання громадянами комендантської години.

Тобто, твердження ОСОБА_1 про безпідставність зупинки працівниками поліції керованого ним транспортного засобу є безпідставними.

Окрім того, ОСОБА_1 не обґрунтував якими діями працівників поліції були істотно порушені його права та свободи як водія та яким чином ці обставини впливають на дотримання працівниками поліції порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, встановлення яких відбувалося вже після фактичної зупинки автомобіля.

Суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не впливає на встановлення складу правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та вказує лише на дотримання працівниками поліції положень ст. 35 «Про національну поліцію».

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 з приводу порушення ним комендантської години у останнього було виявлено чітко виражені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота. Вказані ознаки алкогольного сп`яніння були об`єктивними та реальними.

Твердження ОСОБА_1 про те, що виявлені у нього працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння були удаваними спростовуються переглянутим відеозаписом. Так, працівник поліції, виявивши у ОСОБА_1 запах алкоголю з`ясував чи не вживав він алкоголь, натомість останній спочатку повідомив, що запах видихуваного ним повітря обумовлений парфумами або ліками, а в подальшому наголошував на полосканні рота спиртовмісним засобом гігієни для порожнини рота.

Тобто, фактично не заперечуючи наявність запаху алкоголю, водій в інший спосіб інтерпретував його походження, намагаючись в такий спосіб змістити акцент на хімічний склад парфумів або ліків, що з урахуванням подальших результатів огляду з застосуванням технічних засобів вказує на спробу уникнення відповідальності.

Оголошення працівником поліції виявлених у водія ознак передував його детальний огляд, і лише після виявлення в нього запаху алкоголю з порожнини рота та поведінки, що не відповідає обстановці, давали більш чим обґрунтовані підстави для підозри про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд підкреслює, що визначення ознак сп`яніння, відповідно до Інструкції, є прерогативою саме поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України, при цьому вказана Інструкція не зобов`язує визначати саме три ознаки алкогольного сп`яніння, а тому за об`єктивної неможливості на стадії судового розгляду справи перевірити відсутність чи наявність запаху алкоголю з порожнини рота водія, суд приходить до переконання про достатність інших об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння для висновку, що інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

Натомість водій ОСОБА_1 послідовно, заперечуючи факт вживання алкоголю, категорично відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу (01:49:23 та 01:52:23 відеозапису).

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Враховуючи відмову від проходження огляду на місці зупинки на стан сп`яніння, працівником поліції, на виконання вимог Інструкції, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що останній погодився.

В приміщенні КНП «ЧОПНЛ» ОСОБА_1 був оглянутий лікарем-наркологом із застосуванням клінічних та інструментальних методів дослідження. Так, згідно Акту медичного огляду у ОСОБА_1 було виявлено клінічні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, розширені зіниці, які мляво реагують на світло; хитку ходу при ходьбі та не точне виконання пальце-носової проби. Під час використання технічного засобу «Драгер», було виявлено вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_1 повітрі, а саме: 0,52 проміле та 0,42 проміле з дотриманням часового проміжку між проведенням першого та другого вимірювання. Виявлені ознаки та результати технічного засобу узгоджуються з поясненнями, наданими водієм під час спілкування з лікарем щодо вживання в обідній час алкогольних напоїв /п.16 Акту/.

Крім того, на зауваження водія щодо використання перед виїздом «Лістерину», як засобу для полоскання порожнини рота та вживання алкоголю в обід, тобто за довго до використання транспортного засобу, лікарем було надано професійні роз`яснення з приводу індивідуального впливу алкоголю на кожну особу, що може зберігатися певний час, та надано вичерпну відповідь про неможливість встановлення таких результатів огляду, лише через користування ополіскувачем для порожнини рота, у зв`язку з незначним вмістом етилового спирту, що може бути викликане лише безпосереднім вживанням значної кількості такої рідини шляхом розпиття антибактеріального засобу.

При цьому суд вважає за необхідне підкреслити, що на запитання ОСОБА_1 про можливість освідування у інший спосіб, лікарем було повідомлено, що дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю проводиться обов`язково лише у випадку, якщо водій, внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами. В даному випадку лікар самостійно визначає хід проведення огляду. Також суд відмічає, що згідно вказаної Інструкції проведення лабораторних досліджень є обов`язковим на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

Відтак, встановлені судом обставини, не суперечать положенням Інструкції, а тому суд констатує проведення огляду з дотриманням встановленого порядку проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №410 від 10.04.2025 р., ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. При ознайомленні з висновком останній будь-яких заперечень чи зауважень не зазначив, що підтверджується його особистим підписом.

Вказані обставини, а саме результати огляду у медичному закладі, свідчать про те, що поліцейським вірно визначено наявність ознак алкогольного сп`яніння та підставно запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність помилки у візуальному визначенні працівником поліції ознак такого сп`яніння у водія.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Останній у відповідній графі протоколу зазначив, що «не почуває себе у стані алкогольного сп`яніння. Перед виїздом з домівки прополоскав рот лістеріном, що має алкоголь». Проте, згідно первинних пояснень, наданих працівникам поліції, які зафіксовані на відеозаписі, ОСОБА_1 стверджував, що повертається з роботи.

Тобто, ОСОБА_1 на момент складання протоколу не оспорював достовірність отриманих лікарем результатів за допомогою клінічного та інструментального досліджень, а лише вказував на суб`єктивне не сприйняття діагностованого лікарем його стану на момент огляду, стверджуючи про здатність безпечного керування автомобілем.

При цьому суд не враховує при обґрунтуванні судового рішення письмові пояснення ОСОБА_1 , надані під час складання протоколу, та аналогічні пояснення в судовому засіданні, з огляду на наступне.

Згідно з п.7 розділу 2 Інструкції встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що виявлений під час проведення його медичного огляду алкоголь у видихуваному ним повітрі був обумовлений полосканням ротової порожнини спиртовмісним засобом, який містить у своєму складі етанол, є абсолютно непереконливими, оскільки носять характер припущень, та оцінюються судом як захисною версією для уникнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Доводи про обов`язковість проведення лікарем КНП «ЧОПНЛ» лабораторних досліджень у зв`язку з суб`єктивним несприйняттям ОСОБА_1 діагнозу щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння є також безпідставними.

Так, згідно п.7 Розділу ІІІ Інструкції передбачено обов`язкове проведення лабораторних досліджень саме на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а в даному випадку йдеться про стан алкогольного сп`яніння, що не є тотожними поняттями.

Суд, ухвалюючи судове рішення без участі ОСОБА_1 та його захисника, звертає увагу на те, що КУпАП не містить правового регулювання допустимості доказів, а відтак проаналізує порядок та характер отримання доказів винуватості особи.

В даному випадку лікарем при проведенні огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння було застосовано спеціальний технічний засіб алкотестер «Drager 5820», який забезпечив точність вимірювання алкоголю у видихуваному ним повітрі, що узгоджується і з поясненнями водія про вживання в обід алкогольних напоїв.

Враховуючи, що огляд в медичному закладі був проведений не лише лікарем шляхом використання спеціальних методик, а й шляхом застосування технічного приладу, що виключає вплив людини, а тому подальша присутність або ж відсутність захисника на стадії судового розгляду автоматично не нівелює достовірність висновку КНП «ЧОПНЛ» № 410 від 10.04.2025 р., який є об`єктивним та основним доказом винуватості ОСОБА_1 у цій справі. При цьому сторона захисту не позбавлена можливості ініціювати перевірку вже на стадії апеляційного перегляду інших обставин, які могли б вплинути на достовірність отриманого результату.

Факт можливого добровільного проходження водієм огляду на стан сп`яніння в порядку самозвернення не має жодного значення для вирішення справи. Відповідно до пункту 9 Розділу ІІ Інструкції, забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, здійснюється поліцейським, який і забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я та не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

А відтак, пред`явлення будь-якою із сторін провадження доказу, що ставить під сумнів отримання його у визначений законом спосіб, має наслідком визнання його недопустимим, оскільки він буде проведений поза межами порядку, що встановлений положеннями ст. 266 КУпАП та Інструкції.

Після складення адміністративного протоколу, поліцейські на виконання вимог ч.1 ст.266 КУпАП, відсторонили водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що підтверджується переглянутим відеозаписом та розпискою ОСОБА_2 /а.с.7/.

Суд, проаналізувавши наявні у справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.9 «А» ПДР, скоїв правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є об`єктивними, переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вищезазначені письмові докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Згідно положень ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступеню його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а тому на нього необхідно накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Суд звертає увагу, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства і становить реальну небезпеку невизначеному колу учасників дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, а відтак призначення адміністративного стягнення в межах санкції вказаної статті відповідає характеру вчиненого нею правопорушення і меті адміністративного стягнення.

Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а вживання алкоголю за кермом знижує і без того негарантовану межу контролю над цим джерелом. Відповідно з врахуванням цього факту та наслідків, які можуть мати керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння законодавець встановив більш суворі санкції у порівняння з іншими правопорушеннями.

При цьому склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП не визначає настання наслідків як обов`язкову умову для притягнення до відповідальності, а тому відповідні доводи відхиляються судом як безпідставні.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Керуючись ст.ст.23,33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн /шістсот пять/ 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов