Справа № 643/906/25
Провадження № 3/643/860/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції управляння патрульної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП

Обставини адміністративного правопорушення, визнані судом доведеними

10.01.2025 о 12-03 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-217230», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Академіка Павлова, буд. 148 в м. Харкові з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер», ОСОБА_1 відмовився. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення

Вказані дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 130 КУпАП як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчинену повторно протягом року.

Пояснення особи, яка притягується про адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначив, що він є військовослужбовцем ЗСУ і станом на момент складання протоколів відносно нього проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . 10.01.2025 в момент складання протоколів він виконував бойове (спеціальне) завдання відповідно до вимог бойового розпорядження командира від 09.01.2025 з метою проведення заміни особового складу та зайняття визначених позицій в БРО, проведення інженерної дорозвідки місцевості, як старший офіцер групи супроводу. Працівники патрульної поліції міста Харкова 10.01.2025 здійснили зупинку не тільки того транспортного засобу, в якому він перебував, а колони із декількох транспортних засобів, що разом були спрямовані на виконання бойового (спеціального) завдання відповідно вимог бойового розпорядження командира від 09.01.2025 з метою проведення заміни особового складу та зайняття визначених позицій в БРО, проведення інженерної дорозвідки місцевості. ОСОБА_1 особисто не керував транспортним засобом, а знаходився в ньому на передньому пасажирському місці, оскільки здійснював безпосередній контроль переміщення особового складу військовослужбовців в район зосередження. За таким умов він не мав ні формального права, ні реальної можливості здійснювати управління транспортним засобом. При з`ясуванні причин та підстав для зупинки під час переміщення організованої колони транспортних засобів з відповідною символікою, між ним як старшим офіцером групи військовослужбовців та працівниками патрульної поліції міста Харкова виник словесний конфлікт через їх упереджене ставлення до нього особисто і підпорядкованого йому особового складу. Як наслідок, через словесну суперечку і занадто прискіпливе ставлення до огляду всіх водіїв організованої колони транспортних засобів, виникла істотна затримка у часі, через яку з`явилась реальна загроза невиконання та/або несвоєчасного виконання бойового розпорядження командира від 09.01.2025, з метою проведення заміни особового складу та зайняття визначених позицій в БРО, проведення інженерної дорозвідки місцевості. Враховуючи те, що він не керував транспортним засобом, враховуючи той конфлікт, який виник на місці зупинки організованої колони транспортних засобів, він глибоко переконаний в тому, що складання цього протоколу є фактом особистої помсти на його адресу з боку працівників патрульної поліції міста Харкова, через занадто аргументоване обґрунтування і чітке виконання покладених на нього службових обов`язків. Також повідомив, що він дійсно відмовився від виконання вимог працівників патрульної поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння через ті ж самі вказані обставини. По-перше, він не керував жодним транспортним засобом під час виконання бойового розпорядження, тобто не був учасником дорожнього руху і не ніс обов`язків водія транспортного засобу. По-друге, при з`ясуванні причин та підстав зупинки під час переміщення організованої колони транспортних засобів з відповідною символікою, між ним як старшим офіцером групи військовослужбовців та працівниками патрульної поліції виник словесний конфлікт через їх упереджене ставлення до нього особисто і підпорядкованого йому особового складу.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 11-21сап21 (реєстраційний номер рішення 101473367)).

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 217322 від 10.01.2025, згідно з яким ОСОБА_1 за вказаних вище обставин о 12-03 год. вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП;

- даними рапорту співробітника поліції, згідно з яким ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;

- даними постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 20.05.2024, винесеної в справі № 570/1781/24, яка набрала законної сили 31.05.2024, згідно з якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке мало місце 02.04.2024;

- даними довідки про повторність, складеної інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП, згідно з якою ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності на підставі вказаної вище постанови;

- даними відеозаписів, на яких зафіксовані обставини вчинення правопорушення.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 відносно того, що він не керував транспортним засобом, суд керується таким.

Згідно з доводами письмової заяви ОСОБА_1 , він перебував на передньому пасажирському місці.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав інші пояснення, згідно з якими сидів у автомобілі позаду.

Таким чином, пояснення ОСОБА_1 відносно того, де саме він перебував в автомобілі в момент його зупинки, є суперечливими та непослідовними.

Момент виходу ОСОБА_2 з автомобіля на відеозапису не зафіксований камери в цей момент фіксували інший ракурс. Разом з тим, оцінюючи місцезнаходження ОСОБА_1 безпосередньо після того, як він вийшов з автомобіля, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 перебував на місці водія автомобіля.

Крім того, виконання саме ОСОБА_1 функцій водія автомобіля підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, які складені різними працівниками поліції. Таким чином, одразу два працівника поліції зафіксували, що саме ОСОБА_1 виконував функції водія автомобіля та перебував на відповідному місці в салоні автомобіля.

Також суд звертає увагу, що згідно з відеозаписом на початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт виконання ним функцій водія автомобіля та не посилався на ту обставину, що автомобілем керувала інша особа, не вказував на цю особу. Відповідно, будь-які інші особи не зазначали, що саме вони виконували функції водія автомобіля. І лише після складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 почав заперечувати факт виконання ним функцій водія автомобіля.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт виконання ОСОБА_1 функцій водія автомобіля під час його зупинки працівниками поліції.

Доводи ОСОБА_1 щодо упередженого ставлення працівників поліції та складання протоколу про адміністративне правопорушення з мотивів особистої помсти суд відхиляє, оскільки з даних відеозапису судом не встановлено явно некоректної або необ`єктивної поведінки працівників поліції.

Також при дослідження відеозапису не знайшли своє підтвердження доводи ОСОБА_1 відносно того, що він рухався в складі колони транспортних засобів, оскільки на відеозапису не зафіксована колона транспортних засобів ані в нерухомому стані, яка б зупинилась разом з автомобілем ОСОБА_1 , ані в стані руху, яка б здійснювала обгін автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . У судовому засіданні на уточнююче запитання суду ОСОБА_1 зазначив, що колона складалась лише з декількох автомобілів, які не містили знаків щодо їх належності до транспортних засобів Збройних Сил України.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння зафіксований на відеозапису.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності ознак наркотичного сп`яніння суд відхиляє з огляду на таке.

Про виявлення в ОСОБА_1 видимих ознак наркотичного сп`яніння зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, який є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення (ст. 251 КУпАП), та рапорті працівника поліції.

Крі того, суд враховує, що встановлення ознак сп`яніння є результатом візуального сприйняття відповідними особами ознак зовнішності та поведінки певної особи, а відтак носить суб`єктивний характер. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, результати якого мали б об`єктивний характер та виключали будь-які сумніви щодо наявності в нього зазначеного стану. Проте ОСОБА_1 вказаним правом не скористався. Крім того, ОСОБА_1 притягається до відповідальності не за наявність у нього ознак сп`яніння, а за відмову пройти огляд на вказаний стан.

За таких обставин у суду відсутні підстави ставити під сумнів вказані вище докази, які надані працівниками поліції на підтвердження вини ОСОБА_1 .

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеними поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище правопорушення та факт порушення ним вимог п. 2.5 ПДР.

Накладення стягнення

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

Оскільки ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у суду, виходячи з положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, відсутні підстави враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Харківського апеляційного суду від 07.11.2023, винесеної у справі № 645/2694/23.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та згідно з наданими суду документами виконував бойове розпорядження, суд не стягує з нього судовий збір.

Вирішуючи клопотання про передачу матеріалів справи до військової частини для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд керується таким.

Згідно з ч. 3 ст. 15 КУпАП при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких даних відносно того, що вказаний вище транспортний засіб відноситься до транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту.

Так, згідно з довідкою, яка міститься в матеріалах справи, автомобіль належить на праві власності фізичній особі.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту (ч. 3 ст. 15 КУпАП).

Оскільки транспортний засіб належить не ОСОБА_1 , а іншій особі, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для оплатного вилучення вказаного автомобіля.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП

Опис обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, та їх кваліфікація

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 217305 від 10.01.2025, 10.01.2025 о 12-03 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-217230», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Академіка Павлова, буд. 148 в м. Харкові, не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинене повторно протягом року.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Позиція суду

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою ст. 126 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

У постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 308/8763/15-а зазначено, що норма пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 по справі № 263/10894/2020, в ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17 зазначено, що суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

В остаточному рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Олександр Волков проти України» від 27.05.2013 зазначено, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Необхідність застосування вказаних вище рішень Європейського суду з прав людини в питаннях щодо звільнення особи від відповідальності за вчинення правопорушень, зокрема кримінальних, у зв`язку із спливом давності, випливає з постанови Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 492/910/14-к.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Харківського апеляційного суду від 25.03.2023, винесеної у справі № 643/448/23, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Розгляд справи не закінчений у тримісячний строк через відсутність фінансування направлення судових повісток, а також подання ОСОБА_1 клопотання про відкладення одного із судових засідань.

Станом на час розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення.

Ураховуючи сплив строків накладення адміністративного стягнення, а також релевантну практику Верховного Суду та Харківського апеляційного суду, суд на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закриває провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 33-35, 40-1, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень) (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, UА0020001, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху») з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов