Справа № 750/2636/25 Головуючий у 1 інстанції Кузнєцова О. О.
Провадження № 33/4823/432/25
Категорія - ч. 1 ст. 184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, мешканку АДРЕСА_1 ,

звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), обмежившись усним зауваженням із закриттям провадження по справі.

Як встановив суд, ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання без поважних причин пропустила навчання у Чернігівській гімназії №2 ЧМР, розташованої за адресою: м. Чернігів, вул. Паркова, 13, в період часу з 08:00 год. 30.09.2024 року по 13.02.2025 року.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що справу було сфабриковано, уповноважена особа була упереджена у розгляді даної справи, та при складанні протоколу про адмінправопорушення їй не було роз`яснено процесуальні права. При цьому, протокол, на думку апелянта взагалі не відповідає вимогам закону, у ньому відсутні свідки, що, на думку автора скарги, виключає у її діях склад інкримінованого правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дані вимоги Закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому, ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто, відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст. 150 СК України.

Згідно змісту ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже, до кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 1 та 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 35 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП судом першої інстанції встановлені вірно.

Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, зокрема: відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №046667 від 18.02.2025 року, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і є одним з джерел доказів, в якому викладено обставини вчинення даного правопорушення (а.с.3), відповіддю директора гімназії №2, згідно якої ОСОБА_3 було тимчасово відсторонено від освітнього процесу через відсутність у нього щеплень та рекомендовано матері дитини обрати індивідуальну форму навчання (а.с.32-35) та іншими зібраними по справі доказами.

Абзацом 7 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів.

При цьому, було звернуто увагу на те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоров`я, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі даних медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями.

Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячих закладів не дозволяється.

Водночас, у відповіді зазначено, що право дитини на здобуття освіти не порушене, оскільки для дітей, які не можуть відвідувати заклад освіти за відсутності щеплень, установлені альтернативні способи отримання освіти та продовження навчання, зокрема, в навчальному закладі. Норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не порушують конституційного права на освіту, оскільки ст. 9 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачає різні форми здобуття дошкільної освіти, серед яких є сімейна (домашня) форма. Також, відповідно до Закону України «Про освіту», поряд із очною формою здобуття освіти, передбачено сімейну (домашню) форму здобуття освіти. Така форма передбачає організацію освітнього процесу дітей самостійно їхніми батьками для здобуття формальної (дошкільної, повної загальної середньої) освіти. За Законом відповідальність за здобуття освіти дітьми на рівні не нижче стандартів освіти несуть батьки.

Держава, установивши заборону відвідувати навчальний заклад дитиною, яка не має профілактичних щеплень, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, у тому числі й самої нещепленої дитини.

Таким чином, відсторонення керівником навчального закладу від очної форми здобуття освіти дітей, які не отримали обов`язкових профілактичних щеплень, повністю відповідає чинному законодавству та жодним чином не порушує права особи на здобуття освіти, закріплене статтею 53 Конституції України, а також відсутні будь-які втручання в медичну сферу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а її вина у вчиненому правопорушенні, в тому, що вона ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання малолітньої дитини, доведено повністю.

Тому, неналежне виховання малолітньої дитини - це правопорушення батьків, а отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Посилання апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам Закону, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вищевказаним вимогам Закону і містить у собі всі необхідні реквізити.

Твердження апелянта про те, що працівники поліції їй не роз`яснили процесуальні права є непереконливими, з огляду на те, що ОСОБА_1 своєю поведінкою самоусунулась від процесу складання працівником поліції адмінпротоколу, під час якого, як того вимагає ч. 4 ст. 256 КУпАП, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу.

Як убачається із наявних у розпорядженні суду матеріалів справи, у поліцейського під час документування інкримінованого адмінправопорушення була можливість і він застосовував технічні засоби відеозапису, що в свою чергу не потребувало обов`язкової участі двох свідків і такі дії поліцейського узгоджувалися з вимогами закону.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 про те, що справу було сфабриковано, то вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та розцінюються судом як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Місцевий суд у достатній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу ОСОБА_1 та дійшов обґрунтованого висновку про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, та відповідно до положень ст.22 КУпАП звільнив останню від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач