Справа № 309/1381/25
Провадження № 3/309/461/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Довжанин М.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за ч.1 ст. 185-10 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Хустського районного суду Закарпатської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , за ч.1 ст.185-10 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 289114 від 02 квітня 2025 року, вбачається, що 02 квітня 2025 року, близько 00 години 30 хвилин, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п.Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району на околиці н.п. Хуст (територія Хустської міської громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 150 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме: на неодноразові повторювані законні вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився це зробити.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 23 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 2003 р. та п.10 «Положення про прикордонний режим» тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.185-10 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Адвокат Іванцьо В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав до суду клопотання, згідно якого просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, посилаючись на наведені у клопотанні обставини. У клопотанні посилається на те, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП не визнає, проти фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення заперечує та просить провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

З приводу вказаного протоколу ОСОБА_1 повідомив, що викладені у ньому відомості не відповідають фактичним обставинам, до протоколу ЗхРУ №289114 від 02.04.2025 про адміністративне правопорушення, особою, яка його складала, а саме ОСОБА_3 , внесено завідомо неправдиві відомості.

Щодо обставин складання зазначеного протоколу ОСОБА_1 пояснив наступне.

31.03.2025 року близько 19.00-19.30 години він разом з побратимом ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_2 , на його автомобілі марки «Форд Мондео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , їхали в м.Тячів, звідки повинні були забрати товариша з дівчиною. Крім них в автомобілі нікого не було. На об`їзній дорозі біля м.Хуст, вже на виїзді з м.Хуст на м.Тячів, його автомобіль наздогнав автомобіль поліції з Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, їх зупинили і стали перевіряти документи, а згодом викликали додатково ще один наряд поліції та слідчо-оперативну групу, обшукали автомобіль, і довго перевіряли, а потім запросили до приміщення Хустського РУП.

В приміщенні Хустського РУП слідчий допитав ОСОБА_1 у якості свідка з приводу подій, які мали місце 19.03.2025 року, в той же час в поліції в нього вилучили три телефони, а також автомобіль, який повернули через декілька днів, при цьому, на автомобіль до цього часу накладено арешт у вигляді заборони відчуження та розпорядження. Накладено арешт судом також на телефони.

В Хустському РУП він пробув близько 3-4 годин, а в цей час ОСОБА_5 перебував в його автомобілі марки «Форд Мондео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поки його не вилучили на штрафмайданчик, після чого ОСОБА_6 зателефонував дружині і попросив її приїхати за ними в м.Хуст, забрати додому. Після того, як автомобіль працівники поліції вилучили, вони з ОСОБА_7 залишились сидіти біля Хустського РУП.

Вже близько півночі, чи можливо після півночі 01.04.2025, в той час коли він з ОСОБА_4 перебували біля приміщення Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, до них під`їхав автомобіль типу «пікап» білого кольору марки «Пежо», з якого вийшов молодий чоловік в цивільному, сказав, що він співробітник ДПСУ, і навіть не встановлюючи особу ОСОБА_1 , не попросивши в нього документи, посвідчуючі особу, повідомив, що йому потрібно з ним проїхати в відділення ДПСУ в н.п. Яблунівка, так як з ним хоче говорити його керівник. Ні в той час, ні згодом в Яблунівці, прикордонник в нього документи, посвідчуючі особу не просив, хоча в ОСОБА_8 були з собою паспорт, військовий квиток і посвідчення учасника бойових дій. Напевно всі дані щодо ОСОБА_6 прикордонникам надали в поліції, так як в нього не просили документи навіть тоді, коли складали протокол про адміністративне правопорушення, де зазначали всі його дані.

ОСОБА_1 ще раз зателефонував дружині, і повідомив її, що його забирають у відділення ДПСУ в ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 залишається чекати її в м.Хуст.

Після того, як ОСОБА_1 привезли в ОСОБА_9 у відділення ДПСУ, завели в кімнату, і сказали чекати, примусово зробили фото, заборонили виходити та пересуватися по території, а в кімнаті біля нього був прикордонник. Згодом, години через 2-3 ОСОБА_1 надали для підпису 2 протоколи про адміністративне правопорушення, які він підписувати відмовився. Навіть тоді, ні при складанні протоколів, ні коли пропонували їх підписати, вони в нього не просили жодних документів, лише коли до нього в ОСОБА_9 приїхали дружина, брат його мами і його дружина, і ОСОБА_8 відпустили до них, лише тоді в нього попросили паспорт. До цього часу жодної вимоги надати паспорт, чи інші документи, з боку прикордонників не було.

Згодом його повезли у відділення ДПСУ у ОСОБА_10 , а звідти до Хустського районного суду, у судове засідання його так і не викликали, а згодом відпустили додому.

Таким чином, все викладене в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам, а до протоколу внесено завідомо неправдиві відомості. Надані ОСОБА_1 пояснення підтвердив і його побратим ОСОБА_5 , який був з ним поруч в той час, коли до них біля Хустського РУП підійшов співробітник ДПСУ, який ні в Мучичка, ні в нього жодного документа, який посвідчує особу, не просив, не вимагав. Що стосується свідків нібито відмови ОСОБА_6 підписати протокол, то при відмові нікого крім прикордонника не було,і коли ці свідки підписували протокол йому невідомо, але такий факт відмови вони засвідчити не можуть, і в цьому також вбачається факт внесення до протоколу неправдивих відомостей. ОСОБА_1 дійсно відмовився підписувати всі протоколи, при цьому жодних свідків при цьому не було. В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не вказано в чому полягали законні вимоги працівника Державної прикордонної служби та в чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам. Також відсутні відомості проте, що працівники Державної прикордонної служби України пред`явили саме законні вимоги або розпорядження, а з пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_11 випливає, що вимоги пред`явити документи не було.

Зазначив суду, що жодного опору не вчиняв та не є порушником, у зв`язку з чим, просить закрити адміністративне провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши адміністративні матеріали, приходжу до наступних висновків.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено уст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідностіКонституції України(конституційності) положеньстатті 69 Кримінального кодексу України(справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованихКонституцієюта законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до вимог ст. ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідальність за ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачає, що правопорушенням є злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.»

В протоколі про адміністративне правопорушення не вказано в чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам.

Під час оформлення матеріалів справи, не надано доказів того чи перебував військовослужбовець при виконанні обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, чи були його розпорядження, вимоги законними.

Окрім наведеного, відповідно до Закону "Про державний кордон України" та п. 11 положення "Про прикордонний режим", затвердженого постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 завданнями прикордонної служби є не саме по собі складання протоколів про адміністративне правопорушення, а виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та запобігання незаконній міграції у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району.

Згідно п.1ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України; 2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу; 3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб; 4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини; 5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення; 6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

Органом, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не дотримано вимог щодо його належного оформлення та забезпечення обставин його доведення відповідними доказами.

До адміністративних матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення додані: протокол про адміністративне затримання та протокол особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів.

Будь-яких інших доказів на підтвердження чи спростування наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, а також винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не надано.

З наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації) того, що останній вчинив злісну непокору вимозі прикордонника.

Враховуючи зазначене, протокол суперечить встановленим обставинам справи, твердження в ньому зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно дост.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Так, в силу п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ "розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, дослідивши та перевіривши в ході розгляду матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій.

Таким чином, дослідивши усі наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП та відповідно наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ст. 247 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 251, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення, на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М. М.