КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/1017/25

Суддя в суді першої інстанції: Патієвич А.Б.

Провадження № 33/824/2256/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участю секретаря судового засідання Марченка М.С., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просив скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував, що поліцейські безпідставно звинуватили його у керуванні транспортним засобом.

Також посилався на те, що суд не взяв до уваги його пояснення, де він зазначив, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак транспортним засобом не керував, а знаходився у себе у дворі, біля автомобіля, де посварився з військовими, які викликали поліцію. Після прибуття працівники поліції почали вимагати пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а він повідомив їм, що не був водієм, а тому не зобов`язаний проходити такий огляд.

Вказував, що суд проігнорував факт відсутності на відеозаписі з бодікамери поліцейського обставин його зупинки чи керування ним транспортним засобом.

Вважав, що посилання суду на те, що він не надав фактичних даних на підтвердження його доводів щодо відсутнього статусу водія, є порушенням принципу презумпції невинуватості, адже саме поліцейські повинні були довести факт керування ним транспортним засобом.

Додав, що наявний в матеріалах справи відеозапис, наданий суду, не відповідає положенням Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, оскільки не є безперервним, натомість є фрагментарним.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 та прокурор не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи 14 травня 2025 року і 28 травня 2025 року були повідомлені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання від вказаної особи до суду не надходили (а.с. 38-50).

Поряд з цим, ОСОБА_1 є апелянтом у цій справі та Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України" № 16652/04).

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За наведених обставин, суд вважає що причини неявки прокурора та апелянта ОСОБА_1 у судові засідання призначені на 14.05.2025 року на 28 травня 2025 року є неповажними, та за вказаних обставин вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без їх участі.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність перешкод для апеляційного перегляду справи.

Апеляційний суд вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 681341 від 16.01.2025; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; розпискою ОСОБА_4 щодо відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_1 ; копією постанови серії ЕНА №3866552 від 16.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення (а.с. 1-7).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 681341 від 16 січня 2025 року, 16.01.2025, о 00 год. 56 хв., в м. Боярка, Київської області, по вул. Молодіжна, 77, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 1).

До протоколу долучено: пояснення свідків, направлення, розписка, копія постанови серії ЕНА №3866552 від 16.01.2025 та відео з БК 859121, 858839.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 відмовився підписувати протокол.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом, а працівниками поліції безпідставно звинуватили його у керування автомобілем.

В письмових поясненнях свідка ОСОБА_2 , наданих на місці події, останній зазначив: «16.01.2025, близько 00 год. 48 хв., в АДРЕСА_1, мною, під час несення служби в ДФТГ було виявлено водія, громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував автомобілем «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , в комендантську годину, з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. По прибуттю наряду поліції водій, громадянин ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.» (а.с.2).

В письмових поясненнях свідка ОСОБА_3 , наданих на місці події, останній зазначив: «16.01.2025, близько 00 год. 48 хв., в АДРЕСА_1, під час несення служби в ДФТГ було виявлено автомобіль «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , водій, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем під час комендантської години та мав ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. По прибуттю наряду поліції водій, громадянин ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.» (а.с.3).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу. Добровольці територіальної оборони ДФТГ не мають статусу військовослужбовців. Вони є цивільними особами в складі воєнізованих підрозділів.

З огляду на викладене місцевий суд вірно врахував пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

З розписки ОСОБА_4 під свою відповідальність зобов`язалася не передавати автомобіль «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 (а.с. 5).

Вищенаведене спростовує доводи апелянта, що поліцейські безпідставно звинуватили його у керуванні транспортним засобом.

З постанови серії ЕНА №3866552 від 16.01.2025, вбачається, що ОСОБА_1 керував «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Матеріали справи не містять доказів, що дана постанова скасована у встановленому законом порядку.

Пунктом 2.5. ПДР передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Будь-яких невідповідностей протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 вимогам ст. 256 КУпАП судом не встановлено.

З досліджених судом відеозаписів долучених до протоколу, вбачається наступне.

З відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_5 у комендантську годину перебував біля автомобіля та сперечався із поліцейськими, заперечував факт керування транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та у медичному закладі з посиланням на те, що він не керував автомобілем (а. с. 7).

Відтак відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксована у передбаченому законом порядку на бодікамеру поліцейського.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозапис викладений на диску є фрагментарним та не містить обставин щодо керування ОСОБА_1 автомобілем. Разом з тим, з урахуванням доведеності факту керування іншими належними та допустимими доказами, а саме поясненнями свідків та копією постанови серії ЕНА №3866552 від 16.01.2025, які є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП і такі докази зібрано уповноваженою особою у відповідності до положення статті 255 КУпАП, об`єму відео, що містяться на цьому диску, достатньо для перевірки встановлених судом обставин щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене є безпідставними доводи щодо недоведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та порушення місцевим судом презумпції невинуватості, адже наявними у справі доками, які були зібрані уповноваженими особами, доведено факт керування та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що винуватість ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України випливає із сукупності наявних в матеріалах справи доказів, яким місцевий суд надав належну оцінку та дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

При цьому, апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції справу розглянуто повно, об`єктивно та всебічно, а висновки суду щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

Отже, відсутні підстави для скасування постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець