ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9005/25Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 33/817/277/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 р.

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Шкільняка Б.М.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 20.04.2025 року о 20 год. 37 хв. в селещі Велика Березовиця, вул. Микулинецька 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6810», результат позитивний 1,22 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає, що постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою, однобічністю проведеного судового розгляду, неналежним аргументуванням прийнятого рішення, яке ухвалене на припущеннях, без додержання принципу верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Апелянт зазначає, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів справи не вбачається, що він допустив будь-які порушення Правил Дорожного руху України, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.

Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні належні дані, які б свідчили про відсторонення ОСОБА_1 , як водія від керування транспортним засобом.

Вказує, що судом першої інстанції не було належним чином взято до уваги те, що ОСОБА_1 хворіє на гастроентерологічне захворювання, окрім того, його захворювання викликає підвищену кислотність, що може впливати на результати газоаналізатора Алкотест 6810, адже алкоголю останній не вживав.

Зазначає, що не погоджувався з результатом огляду, однак підписав протокол через неналежне роз`яснення йому працівниками поліції його процесуальних прав, а саме право пройти медичний огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі.

Вважає, що підпис у протоколі не може вважатися добровільним і повністю усвідомленим, адже на момент зупинки перебував у психологічно напруженому стані та не мав доступу до юридичної допомоги.

Також вказує, що доказом факту сп`яніння є лише результат, отриманий за допомогою газоаналізатора, без підтвердження в медичному закладі, що викликає сумнів у його об`єктивності та не забезпечує належного рівня доказовості. Тому такий доказ не може вважатися достатнім та допустимим відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, а тому протокол про адміністративне правопорушення є незаконним, через порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні достатні, об`єктивні та беззаперечні докази того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисника Шкільняка Б.М., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2025р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно п.2.9 (а) Правил Дорожного руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №306669 від 20.04.2025 р., який був предметом розгляду суду першої інстанції, 20.04.2025 р. о 20 год. 37 хв. в селещі Велика Березовиця, вул. Микулинецька 46, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля поліцейських.

Зокрема, вказаними відеозаписами зафіксовано факт зупинки працівниками поліції транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 за порушення ним вимог п.9.2.б. ПДР України, а саме, що він не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті.

В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА № 4545983 від 20.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП. (а.с. 8)

Дані обставини також стверджуються рапортом інспектора поліції від 20.04.2025 року. (а.с. 9)

Враховуючи вищенаведене, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначено в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

Окрім того, відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції повідомив водія ОСОБА_1 про допущені ним порушення правил дорожнього руху, які були підставою для зупинки транспортного засобу, що не було заперечено водієм ОСОБА_1 , і після перевірки реєстраційних документів на транспортний засіб повідомив водієві наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, з чим ОСОБА_1 погодився.

За таких обставин, стверджувати про порушення працівниками поліції вимог ст.35 Закону України Про національну поліцію, незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 і незаконність вимог працівників поліції до водія, а також недопустимість як доказів усіх складених в подальшому документів, як про це ставить питання апелянт, апеляційний суд підстав не вбачає.

Суд звертає увагу, що керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта в цій частині є непереконливі.

Не відповідають дійсності доводи апелянта про те, що поліцейські належним чином не роз`яснили ОСОБА_1 право на проведення огляду у медичному закладі, оскільки це повністю спростовується матеріалами відеофіксації, якими засвідчено, що працівник поліції, після проведеного огляду на стан сп`яніння та встановлення позитивного результату, запитав ОСОБА_1 , чи він погоджується з результатом, на що отримав ствердну відповідь та одночасно роз`яснив водієві, що у випадку незгоди з таким результатом він вправі пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі і водій відмовився від проходження такого огляду (назва файлу export-v21zr.mp4 20:44:04год. 20:44:29 год.).

Таким чином, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості проїхати в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тому, у суду відсутні будь-які підстави ставити під сумнів результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, що були визнані особою, яку суд першої інстанції визнав винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

Апеляційні твердження ОСОБА_1 про те, що він має гастроентерологічне захворювання та підвищену кислотність шлунку, тому показник приладу, за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння, був хибним, відхиляється апеляційним судом, так як в матеріалах справи відсутні підтвердження (медична документація) про наявність у останнього хвороб, які можуть впливати на результат приладу газоаналізатора «Alkotest 6810».

Окрім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на запитання поліцейського: Чи вживали алкогольні напої? відповів: вживав два бокали пива(назва файлу export-v21zr.mp4 20:39:53 год.). Тому доводи апеляційної скарги в частині того, що апелянт не вживав алкоголь апеляційний суд оцінює критично.

Твердження апелянта про те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, жодним чином не спростовує безпосередньо самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що доведено судом належними та допустимими доказами.

Окрім того, в матеріалах провадження наявна розписка, за змістом якої ОСОБА_2 зобов`язується доставити до місця проживання ОСОБА_1 належний останньому транспортний засіб та не опустити його до керування цим транспортним засобом. (а.с.7)

Апеляційним судом не приймаються доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебував у психологічно напруженому стані, оскільки такі доводи не є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення та для закриття провадження в справі за п. 1.ч. 1 ст. 247 цього Кодексу.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстнації, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2025 р. щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя