Номер провадження: 33/813/1110/25
Номер справи місцевого суду: 521/3714/25
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 17 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 17.04.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 22.02.2025 керував автомобілем марки FORD, р.н. НОМЕР_1 , по вул. Степовій, 21 в м. Одесі з ознаками алкогольного спяніння, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 17.04.2025, а провадження по справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що:

-оскаржене судове рішення ґрунтується на припущеннях;

- матеріали справи не містять доказів зупинення транспортного засобу під його керуванням та доказів його руху. Заперечує факт керування транспортним засобом ввечері 22.02.2025, тому не мав при собі документів на транспортний засіб;

-місцевий суд безпідставно дійшов висновку, що водій не заперечував, що порушив ПДР, керуючи автомобілем, бачив патрульну поліцію, яка їхала за ним. Матеріали справи не містять будь-яку постанову про порушення ПДР, пов`язане з керуванням транспортного засобу щодо нього, як водія;

- матеріали справи окрім протоколу не містять будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, а сам протокол без доказів не може бути беззаперечним доказом вчиненого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП;

- у відповідності до вимог ст.279 КУпАП працівник поліції зобов`язаний був роз`яснити права, однак поліцейськими фактично було порушено право на захист, він не був ознайомлений з суттю своїх прав, що було проігноровано місцевим судом;

- відсутність у справі доказів факту керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, виключає можливість притягнення її до відповідальності за ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254114 від 22.02.2025, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 22.02.2025 об 21:45 год керував автомобілем марки FORD, р.н. НОМЕР_1 , по вул.Степовій, 21 в м.Одесі з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації мови та рухів), від проходження огляду в медустанові або на місці за допомогою приладу Драгер відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що встановлена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Від підпису вказаного протоколу, отримання його копії та надання власних пояснень ОСОБА_1 відмовився;

- відеозаписами нагрудних камер поліцейських, якими зафіксовано як ОСОБА_1 , особу якого згодом встановлено, після зупинки транспортного засобу, закриває автомобіль та намагається відійти від нього, але на вимогу поліцейського зупиняється. Під час спілкування поліцейські повідомили причину зупинки порушення вимог розділу 16 ПДР, а саме: п.16.13 ПДР - перед поворотом ліворуч водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Поліцейські повідомили водію, що в порушення вказаної норми він не надав дорогу службовому автомобілю патрульної поліції, на що ОСОБА_1 , не заперечуючи факту керування транспортним засобом, вибачився. Під час спілкування з водієм, поліцейські виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, які були наголошені водієві. На пропозицію пройти огляд на місці зупинки, ОСОБА_1 погодився, зробив три спроби, але із-за свідомого неправильного використання приладу (недостатньо об`єму видихаємого повітря) пройти огляд не представилось можливим. Згодом ОСОБА_1 почав відходити від поліцейських, щоб комусь зателефонувати, та перейшов на інший бік дороги. Поліцейський супроводжував ОСОБА_1 , намагаючись його повернути до місця зупинки, але ОСОБА_1 намагався йти, не зупиняючись, потім повернувся до автомобіля. При цьому, поліцейські неодноразово пропонували прости огляд у встановленому законом порядку. На питання поліцейського щодо проходження огляду на місці зупинки, ОСОБА_1 надав чітку та однозначну відповідь: «Нет, не прохожу» (відеозапис з БК 474934 проміжок часу запису з 51:21год. по 51:25 год). Поліцейські неодноразово запропонували ОСОБА_1 прослідувати до медзакладу для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 , не вчинив жодної дії, направленої на проходження огляду, та покинув місце зупинки, що було розцінено поліцейським як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння (відеозапис з БК 474934 проміжок часу запису 51:25-52:20 год). Після повернення ОСОБА_1 до автомобіля його було повідомлено про відсторонення від керування транспортним засобом та роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, складено адмінматеріали. При цьому, ОСОБА_1 після повернення просив поліцейського вимкнути камеру та неодноразово питав чи може він це зробити, на що поліцейський відповів відмовою;

- направленням в медзаклад на огляд від 22.02.2025, в якому, серед іншого, зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а також факт не проведення огляду;

- довідкою про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення, якою підтверджено відповідну кваліфікацію за ст.130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії.

За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 ПДР).

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, яке наявне в матеріалах справи, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п.2.5. При цьому, презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.

За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, оформлення результатів такого огляду, регулюються Інструкцією № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 з подальшими змінами (далі Порядок № 1103). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.

Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, за положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані алкогольного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських.

Пунктом 6 Порядку №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. При цьому, слід зазначити, що з 17.03.2021 свідки до проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації. Вказане узгоджується з положеннями ч.2 ст.266 КУпАП.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

В сенсі положень ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Долучені до матеріалів справи відеозаписи відображають події, по факту яких 22.02.2025 складено адмінматеріали відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, відповідають вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018. До матеріалів адміністративного провадження приєднано запис, який стосується безпосередньо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в день події спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, керування ОСОБА_1 транспортним засобом зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення від 22.02.2025, який в розумінні положень ст.251 КУпАП, є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення. Також відеозаписами з бодікамер поліцейських зафіксовано, що під час спілкування поліцейських з ОСОБА_1 відразу після зупинки транспортного засобу, останній, відповідаючи на питання поліцейських, не заперечував факту керування ним транспортним засобом та вибачився за порушення ПДР, яке стало причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а саме: перед поворотом ліворуч, не надав дороги транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку. Більш того, на вимогу поліцейського до ОСОБА_1 як водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння, останній робив три спроби проходження огляду на місці за допомогою приладу Драгер, а згодом ухилився від проходження огляду.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується сукупністю доказів, які є у матеріалах справи. Доводи апелянта про зворотне (що він не керував транспортним заосбом, а йшов додому від своєї матері, яка живе поблизу, та згадав про необхідність забрати особисті речі з її автомобіля, які залишила його дружина напередодні) розцінюються як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи будь-якої постанови про порушення ним ПДР, пов`язане з керуванням транспортним засобом, не спростовують зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду в установленому законом порядку.

Судом враховано, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавав заяву в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1ст.130 КУпАП. Також стороною захисту не надано відомостей про те, що він звертався до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг з боку особи, яка притягається до відповідальності, щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, оскільки вони відповідають дійсності.

Доводи апелянта щодо нероз`яснення поліцейськими прав ОСОБА_1 спростовуються наявними відеозаписами, оглянутими в судовому засіданні (зокрема, відео з БК 474391 час запису 14:10-14:32), яким зафіксовано роз`яснення поліцейською ОСОБА_1 прав за ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Так само посилання апелянта на те, що працівники поліції не пропонували йому проїхати до медустанови для проходження огляду, спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами (відеозапис з БК 474934 проміжок часу запису 51:25-51:38).

Посилання апелянта на порушення поліцейським вимог ст.279 КУпАП не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, з огляду на те, що вказана норма регулює порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який в даному випадку здійснює суд, а не поліцейські.

Пояснення апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо неправильного зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення назви вулиці в графі «Місце скоєння та суть адміністративного правопорушення» не приймаються до уваги з огляду на те, що поліцейськими зафіксовано саме керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом 22.02.2025 о 21:45 у м.Одесі по вул.Степовій, 21, в той час як зупинений він був о 21:48 на вулиці Богдана Хмельницького, що підтверджується наявними відеозаписами з бодікамер поліцейських. Отже, після завершення маневру повороту ліворуч з вулиці Степова на вулицю Богдана Хмельницького транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений з підстав порушення вимог п.16.13 ПДР, як слідує з наявних відеозаписів.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 надав поліцейським чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду на місці зупинки та фактично відмовився від слідування до медзакладу для проходження відповідного огляду, що поза розумним сумнівом можна вважати відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП (відео БК 474391 - 12:30-12:33, БК 474934 -51:21 52:53).

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою особою та відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 17 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко