ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1112/24 Номер провадження 33/814/362/25Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С. О. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю порушника ОСОБА_1 ,

захисника Кудіна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кудіна О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову судді Котелевського районного суду Полтавської області від 28 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Котельва Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 30 листопада 2024 року близько 16 години керував автомобілем ВАЗ-21099, днз НОМЕР_1 , по пров. Куземенському, 13, в с. Більськ Полтавського району та області з явними ознаками алкогольного сп`яніння та, в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову судді, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

При цьому зазначає, що ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, хоча зі змісту відеозапису вбачається, що автомобілем у зазначений у протоколі час вже ніхто не керував.

Звертає увагу на пояснення ОСОБА_1 , який стверджував, що не керував транспортним засобом, а з відеозапису неможливо чітко встановити особу, яка виходила з-за керма автомобіля.

Наголошує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем, а ОСОБА_1 сидів на передньому пасажирському сидінні.

Вважає, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4 , який є працівником ТЦК та перебував в іншому автомобілі.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення був доповнений записом про технічні засоби фіксації та пояснення свідка ОСОБА_4 , а тому стверджує про недопустимість протоколу як доказу.

Зазначає про відсутність у працівників поліції підстав для зупинки транспортного засобу, який рухався у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України.

Зауважує, що поліцейським не складено акт огляду на стан сп`яніння та направлення на такий огляд.

Вказує, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу, а не від отримання його копії, що свідчить про порушення його права на захист.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника та порушника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши доказита доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за наведених у постанові обставин ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував відмови проходити огляд на стан сп`яніння, але стверджував, що вживав алкогольні напої, а тому знаходився на передньому пасажирському сидінні свого автомобіля, яким керував свідок ОСОБА_2 . Після зупинки поліцейськими автомобіля, за версією порушника, ОСОБА_2 втік з місця події, що підтвердили допитані в засіданні місцевого суду свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Проте, як правильно встановив суд, показання порушника, який заперечував керування автомобілів та цих свідків є суперечливими, нелогічними та непослідовними і спростовуються об`єктивними даними відеозапису події, а тому не можуть бути доказом невинуватості ОСОБА_1 .

Зі змісту долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відеозапису видно, що під час руху автомобіль ВАЗ-21099, днз НОМЕР_1 , постійно перебував у полі зору працівників патрульної поліції, які їхали за ним на службовому автомобілі. Одразу після зупинки із-за керма автомобіля вийшов саме ОСОБА_1 , про що свідчить статура водія та його одяг (шапка та куртка зі світловідбиваючою стрічкою на спині та грудях), який почав тікати від працівників поліції. Будь-яких інших осіб на місці зупинки транспортного засобу не було та на відеозаписі не зафіксовано.

Вказаний відеозапис узгоджується з письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , який 30 листопада 2024 року спільно з працівниками поліції перебував у автопатрулі та підтвердив, що під час переслідування автомобіля ВАЗ-21099, днз НОМЕР_1 , після його зупинки з авто вибіг ОСОБА_1 та намагався втекти. Інших осіб в автомобілі під керуванням ОСОБА_1 не було.

Будь-яких підстав ставити під сумнів пояснення вказаного свідка, які повністю узгоджуються з відеозаписом події, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, подальший відеозапис з нагрудної камери працівника патрульної поліції після зупинки вказаного вище транспортного засобу підтверджує, що затриманою особою, яка тікала від працівників патрульної поліції після того як вийшла з місця водія автомобіля ВАЗ-21099, днз НОМЕР_1 , був саме ОСОБА_5 , який на місці події не вказував, що його автомобілем керував ОСОБА_2 .

Долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис хоча і складається з декількох фрагментів, проте за своїм змістом є безперервним, достатньо інформативним та фіксує повну картину розвитку подій. Крім того, кожний наступний фрагмент відеозапису є логічним продовженням попереднього.

Більше того, в апеляційній скарзі не ставиться під сумнів достовірність обставин, зафіксованих на відео.

Всупереч твердженням захисника, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейський дотримався вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а незгода водія із причинами зупинки не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Адже право уповноважених осіб органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 Правил дорожнього руху України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних речовин чи лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Крім того, порушник наділений правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №774861 від 30 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КпАП України та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року.

При цьому ОСОБА_1 зазначив у вказаному протоколі, що не керував транспортним засобом, але в подальшому його копію не отримав через власну відмову, про що зроблені відповідні записи у протоколі.

Наведене спростовує доводи захисника про порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з неврученням йому копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Твердження захисника про те, що працівниками поліції не було складено та вручено ОСОБА_1 направлення на медичний огляд, а також акт огляду на стан сп`яніння жодним чином не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки в даному випадку він притягнутий до відповідальності за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову від проходження такого огляду.

Долучення працівником поліції до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису події та пояснень свідка ОСОБА_4 після ознайомлення порушника зі змістом протоколу узгоджується з матеріалами справи, не свідчить про істотне порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а тому не є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом.

Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про упередженість поліцейських при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 матеріали справи не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Наявність в матеріалах провадження крім відеозапису події іншого відеофайлу, що не стосується цієї справи і на який не посилався суд в оскаржуваному рішенні, не спростовує висновків суду про винуватість ОСОБА_1 .

За таких обставин суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21099, днз НОМЕР_1 , та відмовився від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Адже приписами п.2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України.

Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови судді, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Котелевського районного суду Полтавської області від 28 січня 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Кудіна Олександра Михайловича без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.