Справа № 751/2554/25 Головуючий у 1 інстанції Павлов В. Г.
Провадження № 33/4823/394/25
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд - суддя Антипець В. М.,

з участю захисника адвоката Загальця О. М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Корюківським районним судом Чернігівської області, апеляційну скаргу захисника адвоката Загальця О. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. судового збору.

Як установив суд, 10 березня 2025 року, о 18 год. 29 хв., ОСОБА_1 по вул. Івана Мазепи, 66 - В, у м. Чернігові, на порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, керував автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник Загалець О. М. просить постанову суду скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з вчиненням останнім дій у стані крайньої необхідності.

Мотивує тим, що ОСОБА_1 у судове засідання місцевого суду не з`явився, але надав письмові пояснення, у яких вказував на те, що він працює на посаді водія ТОВ «Д2», яке знаходиться у місті Чернігові, з 01.03.2025 по 10.03.2025 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «Сосницька лікарня» із захворюванням серця і знаходився під наглядом лікаря, у цей період вживав приписані лікарем ліки та проходив медичне обстеження, вдень 10.03.2025, він продовжував лікуватися і вживати ліки, але о 17 годині йому зателефонували з роботи ТОВ «Д2» і наказали терміново прибути на роботу у зв`язку з виробничою потребою - перезавантаженням складських приміщень і необхідністю вивозу товарів для звільнення складських приміщень, бо інші працівники перебували в рейсах.

На той час лікування ОСОБА_1 майже закінчувалося, він відчував покращення, тому попросив лікаря припинити приписане йому амбулаторне лікування і на власному автомобілі ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 поїхав з с. Спаське Сосницької ТГ до м. Чернігова, де близько 18 год. 30 хв. по вул. І. Мазепи був зупинений працівниками поліції, які звинуватили його у не включенні покажчику повороту, а в ході розмови у поліцейських виникла підозра запаху алкоголю з його рота та було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на який він одразу погодився , бо був впевнений у своїй тверезості, алкогольних напоїв не вживав, лише пожартував, що колись вживав пиво.

Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, виявилось, що результат становить 0, 40 проміле, що дуже здивувало ОСОБА_1 . Вже пізніше, лікуючий лікар пояснив, що прилад міг зреагувати на вживання приписаних йому ліків, таких як «барбовал» та інші, які він у той день приймав.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Вказує, що ОСОБА_1 , 10.03.2025 діяв у стані крайньої необхідності, у цей день він перебував на лікуванні, яке підходило до кінця, адміністрацією ТОВ «Д2» він був терміново викликаний на роботу. Крім того, ОСОБА_1 у цей день лікувався, вживав ліки, але навіть припустити не міг, що від цих ліків може виникнути стан алкогольного сп`яніння.

Під час апеляційного розгляду захисник адвокат Загалець О. М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її з викладених у ній підстав.

Заслухавши аргументи захисника адвоката Загальця О. М., переглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 стало порушення Правил дорожнього руху, п.п.9.2. «б» , керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 , у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які в подальшому стали підставою для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Драгер, результат позитивний 0,40 проміле.

Суд першої інстанції особливо вірно звернув увагу на відеозапис з відео-реєстратору поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття об`єктивного рішення по справі.

Так, на відеозапису безперервно зафіксовано як процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, так і поетапне складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення. Жодних заперечень з приводу достовірності отриманих результатів під час проведення огляду із застосуванням технічного приладу Драгер, ОСОБА_1 не висловлював.

Натомість ОСОБА_1 підтвердив, що напередодні вживав пиво, погодився з результатом огляду та цікавився у працівників поліції ймовірністю за результатом розгляду цього протоколу, щоб його не позбавили права керування.

Згода ОСОБА_1 з результатом огляду підтверджується також наданими письмовими поясненнями в протоколі про адміністративне правопорушення, де в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності по суті порушення та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, стоїть підпис ОСОБА_2 без зауважень та доповнень.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо стану крайньої необхідності, слід зазначити, що це є випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Вирішуючи клопотання захисника про закриття провадження в справі на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП, місцевий суд виходив з того, що ст. 18 КУпАП крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління; 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Умовою звільнення від адміністративної відповідальності за даної підстави є одночасна наявність усіх трьох вище наведених обставин.

Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

З наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 , відповідаючи на запитання працівників поліції, підтвердив вживання пива, однак вже в ході судового розгляду, останній змінив позицію та вказав про вживання спиртовмісних лікувальних засобів, а відтак, місцевий суд вірно не розцінив керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність, а лише вбачав елементи захисної версії.

ОСОБА_1 не перебував у стані крайньої необхідності, оскільки, а ні про працевлаштування на посаді водія в ТОВ «Д-2», а ні про наявність виробничих потреб у терміновому доставлені вантажу він працівникам поліції не повідомляв.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки, а на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя невизначеного кола учасників дорожнього руху та цілісність майна інших осіб. Доводи сторони захисту про те, що заподіяна шкода є меншою а ніж та, яка могла бути відвернута, навіть у теоретичному порівнянні.

Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз змісту оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що суд дотримався вимог законодавства, та в результаті ретельного дослідження зібраних у справі доказів та їх аналізу в сукупності з встановленими у судовому засіданні обставинами, беззаперечно встановив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена поза розумним сумнівом, незгода сторони з такою оцінкою не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката захисника Загальця О. М. залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Антипець