Справа № 461/9573/24 Головуючий у 1 інстанції: Волинець М. З.
Провадження № 33/811/417/25 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю прокурора Павленка Р.І., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Козія Тараса Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року,

встановив:

цієї постановою, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 496 грн 20 коп. судового збору.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області, будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічній за 2023 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 1311910, 09 грн, що становить розмір від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

На вказану постанову особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування вказує про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою через порушення норм процесуального права, порушення права на захист, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що копії документів, які підтверджують майнові права ОСОБА_1 , не можуть бути доказами по справі, так як не містять необхідних реквізитів документів, копії взагалі не завірені належним чином. Вказані документи також не були здобуті в законний спосіб, їх походження невідоме, а достовірність викликає сумніви.

Зауважує, що 05.03.2025 захисником Козієм Т.В. подано про відкладення судового розгляду, проте таке було проігноровано судом, тому вважає відмову суду у праві особи скористатись правовою допомогою адвоката грубим порушенням права на захист, так як клопотання сторони захисту були належно мотивовані та підтверджені відповідними доказами.

Вказує, що в оскаржуваній постанові судом зроблено висновок, що датою вчинення правопорушення є 10.04.2024, хоча відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення датою вчинення є 10.01.2024 року - дата подання декларації. Вказані суперечності у постанові суду вказують на її незаконність та на порушення, допущені судом в ході розгляду справи.

Також зазначає, що судом зроблено висновок, що датою виявлення правопорушення є 28.11.2024 - тобто день складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Наголошує, що так як датою виявлення слід вважати дату надходження на адресу ДВБ ГУНПУ у Львівській області обгрунтованого висновку НАЗК та доданих документів.

Стверджує, що згідно відмітки на супровідному листі Висновок НАЗК від 24.10.2024 року, отриманий Департаментом ВБ МВСУ 30.10.2024 року.

Підкреслює, що посадова особа ДВБ ГУНПУ у Львівській області Д. Гундза, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не здобув жодного доказу по справі, окрім відібрання пояснень у особи, не перевірив достовірність даних, які надійшли з НАЗК, хоча мав таку можливість.

В судові засідання у даній справі, які були призначені на 31.03.2025, 07.04.2025, 24.04.2025, 20.05.2025 особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду.

Відкладаючи справу, суд сприяв у реалізації права на участь у судовому засіданні, однак таким правом учасник справи не скористався. Тому згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП суд вважає за необхідне провести розгляд справи у його відсутності.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі»№ 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Заслухавши виступ захисника адвоката Козія Т.В. на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора Павленка Р.І., який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за цією статтею передбачена за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У примітці до ст. 172-6 КУпАП зазначено, що відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Як слідує з матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Такий висновок суду є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується доказами у справі, а саме: даними протоколу № 46 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 28.11.2024, у якому викладені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією; копією довідки НАЗК №541/24 від 18.10.2024; копією щорічно е-декларації ОСОБА_1 за 2023 рік; послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» ОСОБА_1 ; витягом з наказу ГУНП у Львівській області №355о/с від 24.08.2023; копією присяги ОСОБА_1 на вірність Українському народові; копією інструктажу з основних положень ЗУ «Про запобігання корупції»; копією послужного списку ОСОБА_1 ; копією пояснення ОСОБА_1 ; копією акту приймання - передачі від 02.08.2022 укладеного між ТОВ «Аурум-Сіті» та ОСОБА_1 ; копією довідки №241 від 02.08.2022 виданої ТОВ «Аурум-Сіті» ОСОБА_1 ; копією акту приймання - передачі від 30.06.2022 укладеного між ТОВ «Аурум-Сіті» та ОСОБА_1 ; копією довідки №194 від 30.06.2022 виданої ТОВ «Аурум-Сіті» ОСОБА_1 ; копією договору №БВ43212 купівлі - продажу деривативу (фінансового інструмента) від 25.03.2021, укладеного між АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Портмен» від імені, в інтересах та за рахунок якого діє ТзОВ «Компанія з управління активами «Роял-стандарт» що діє через ТзОВ «Торгівець цінними паперами «Перша глобальна ініціатива» та ОСОБА_1 ; копією акту прийому-передачі форвардного контракту від 25.03.2021 до договору №БВ43212 купівлі - продажу деривативу (фінансового інструмента) від 25.03.2021; копією акту прийому-передачі форвардного контракту від 25.03.2021 до договору № БВ45207 купівлі - продажу деривативу (фінансового інструмента) від 20.05.2021; копією договору міни від 17.04.2023 укладеного між ОСОБА_1 та ОК «Житлово-будівельний кооператив «Тіфані апартменс»; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно ОСОБА_1 ; копією договору купівлі - продажу №4644/2023/4214131 транспортного засобу від 23.12.2023; копією договору купівлі - продажу №2641/2023/3745603 транспортного засобу від 05.04.2023; копією щорічної декларацїї ОСОБА_1 за 2022 рік; копією виправленої щорічної декларації ОСОБА_1 за 2023 рік та іншими матеріалами адміністративної справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції суд вважає необґрунтованими й до уваги не приймає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Так, судом встановлено, 10.01.2024 начальником сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 подано до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2023 рік, унікальний ідентифікатор документа 2efd50ac-4fc7-4db7-be08- 4riba8b85352a.

Відповідно до висновку щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією встановлено, що при поданні декларації ОСОБА_1 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про дату набуття права, реєстраційний номер та адресу квартири, вказавши: 16.12.2022, загальна площа 67,2 кв. м, адреса: м. Львів, Личаківський район, реєстраційний номер «Не застосовується», вартість 1 990 000,00 грн.

Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру 17.04.2023 на підставі договору міни за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,2 кв.м., реєстраційний номер 060. Відповідно до довідки про сплату пайового внеску в кооперативі Житлового комплексу «Тіфані Апартментс» від 23.12.2021 суб`єкт ОСОБА_1 сплатив пайовий внесок за вказану квартиру в сумі 1 964 840,00 грн, що підтверджується банківськими платіжними дорученнями.

Відповідно до п. 2 ст. 46 Закону про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування на праві приватної власності, зазначаються такі відомості: дані щодо виду, характеристики майні, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, або право користування, вартість майна на дату набуття його у власність.

Враховуючи зазначене та відповідно до довідки про сплату пайового внеску в кооперативі Житлового комплексу «Тіфані Апартментс» від 23.12.2021, встановлено, що вартість квартири, яку сплатив ОСОБА_1 , становить 1 964 840,00 грн. Комісія банку за послуги не є додатковою вартістю квартири в розумінні декларування.

Таким чином, суб`єкт декларування зазначив відомості, що відрізняються від достовірних, на суму 25 160,00 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про реєстраційний номер, адресу та вартість машиномісця, яке належить йому на праві власності з 18.08.2022, загальною площею 12,8 кв. м, вказавши, що машиномісце знаходиться за адресою: м. Львів, Сихівський р-н, вартість 550 000,00 грн, реєстраційний номер «Не застосовується».

Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на машиномісце № 9 за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 060. що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також встановлено, що між ОСОБА_1 та AT «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Гіортмен» укладено договір купівлі-продажу деривативу (фінансового інструмента) від 17.05.2021 щодо майнових прав на паркомісце № 9 у III черзі, яке стане об`єктом нерухомості після закінчення будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , у пункті 2 якого визначено, що загальна сума договору (ціна деривативу) становить 154 477,43 грн, які ОСОБА_1 повинен сплатити до 17.05.2021.

20.05.2021 ОСОБА_1 відповідно до акта прийому-передачі форвардного контракту (до договору купівлі-продажу деривативу (фінансового інструмента) від 17.05.2021) прийняв один дериватив фінансового інструмента, а саме майнові права на паркомісце № 9 у III черзі, яке стане об`єктом нерухомості після закінчення будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , загальна вартість якого становить 154 477,43 грн.

02.08.2022 згідно з актом приймання-передачі ОСОБА_1 отримав машиномісце № 9 за адресою: м. Львів, вул. М. Пимоненка, будинок 7Е, та довідку від 02.08.2022, видану ТОВ «Аурум Сіті», про здійснення повного розрахунку на суму 96 906,35 грн.

Згідно з роз`ясненнями НАЗК від 04.11.2023 (запитання 65) вартість об`єкта нерухомості зазначається з урахуванням загальної суми коштів, витрачених на фінансування будівництва такого об`єкта нерухомості, якщо об`єкт набутий на підставі договору купівлі-продажу деривативу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 сплатив 154 477,43 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу деривативу від 17.05.2021, актом прийому-передачі форвардного контракту від 20.05.2021. Довідкою від 02.08.2022, виданою ТОВ «Аурум Сіті», підтверджено здійснення повного розрахунку на суму 96 906,35 грн. Суб`єкт декларування загалом витратив на фінансування паркомісця № 9 суму у розмірі 251 383,78 грн.

Таким чином, суб`єкт декларування зазначив відомості, що відрізняються від достовірних на суму 251383,78 грн.

ОСОБА_1 також зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про адресу нежитлового приміщення, його реєстраційний номер, вартість та загальну площу, яке належить йому на праві власності з 16.08.2022, загальною площею 4,6 кв.м, вказавши адресу: м. Львів, Сихівський р-н, вартість 200 000,00 грн, реєстраційний номер «Не застосовується».

Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на нежитлове приміщення (комору) загальною площею 4,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення (комора) № XXI. реєстраційний номер об`єкта 060, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також встановлено, шо між ОСОБА_1 та AT «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Портмен» укладено договір купівлі-продажу деривативу (фінансового інструмента) від 25.03.2021 щодо майнових прав на нежитлове приміщення загальною площею 4,3 кв.м з будівельним номером ЗЕ у III черзі, яке стане об`єктом нерухомості після закінчення будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , у пункті 2 якого визначено, що загальна сума договору (ціна деривативу) становить 76 437,08 грн, які ОСОБА_1 повинен сплатити до 25.03.2021.

25.03.2021 ОСОБА_1 , відповідно до акта прийому-передачі форвардного контракту (до договору купівлі-продажу деривативу (фінансового інструмента) від 25.03.2021), прийняв один дериватив фінансового інструмента, а саме майнові права на нежитлове приміщення загальною площею 4,3 кв.м з будівельним номером ЗЕ у III черзі, яке стане об`єктом нерухомості після закінчення будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , загальна вартість якого становить 76 437,08 грн.

30.08.2022 згідно з актом приймання-передачі ОСОБА_1 отримав нежитлове приміщення (комору) XXI загальною площею 4,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 та отримав довідку від 30.06.2022, видану ТОВ «Аурум Сіті», про здійснення повного розрахунку на суму 14 397,10 грн.

Згідно з роз`ясненнями НАЗК від 04.11.2023 (запитання 65) вартість об`єкта нерухомості зазначається з урахуванням загальної суми коштів, витрачених на фінансування будівництва такого об`єкта нерухомості, якщо об`єкт набутий на підставі договору купівлі- продажу деривативу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 сплатив 76 437,08 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу деривативу від 25.03.2021, актом прийому-передачі форвардного контракту від 25.03.2021. Довідкою від виданою ТОВ «Аурум Сіті», підтверджено здійснення повного розрахунку на суму 14 397,10 грн. ОСОБА_1 загалом витратив на фінансування нежитлового приміщення суму у розмірі 90 834,18 гривні.

Таким чином, суб`єкт декларування зазначив відомості, що відрізняються від достовірних, на суму 109 165,82 гривні.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 у розділі 3 декларації зазначив відомості, шо відрізняються від достовірних, на загальну суму 432 942,04 грн, чим не дотримав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.

Разом з тим, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації ОСОБА_1 не зазначив відомостей про свій дохід від продажу рухомого майна, а саме автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, 2009 року випуску, отриманий від ОСОБА_2 , у сумі 205 486,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу № 4644/2023/4214131 від 23.12.2023.

Відповідно до п. 7 ст. 46 Закону у декларації зазначаються відомості про доходи, які суб`єкт декларування або члени його сім`ї отримали упродовж звітного періоду.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначив відомості, що відрізняються від достовірних, на суму 205 486,00 грн.

Також, суб`єкт декларування не зазначив відомостей про дохід члена сім`ї (дружини) від продажу рухомого майна, а саме автомобіля Audi Q7, 2015 року випуску, отриманий від ТОВ «УЛФ Фінанс» () у сумі 673 417,50 грн, що підтверджується договором купівлі- продажу від 05.04.2023 № 2641/2023/3745603.

ОСОБА_1 було відомо про продаж вказаного рухомого майна, про що свідчать відомості, які ним були відображені в розділі 6 декларації за 2022 рік, а саме: відомості про автомобіль Audi Q7, 2015 року, який належав на праві власності члену сім`ї (дружині), який було продано, а в декларації за 2023 рік суб`єкт декларування відобразив новий автомобіль Audi Q7, 2018 року випуску, який належить члену сім`ї (дружині) на праві власності.

Згідно з п. 7 ст. 46 Закону у разі відмови члена сім`ї суб`єкта декларування надати будь-які відомості чи їх частину для заповнення декларації суб`єкт декларування зобов`язаний зазначити про це в декларації, відобразивши всю відому йому інформацію про такого члена сім`ї, визначену пунктами 1-12 частини першої цієї статті.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначив відомості, що відрізняються від достовірних, на суму 673 417,50 грн.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 у розділі 11 декларації зазначив відомості, що відрізняються від достовірних, на загальну суму 878 903,50 грн, чим не дотримав вимоги п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Окрім того, у розділі 12 «Грошові активи» декларації, ОСОБА_1 не зазначив відомостей про кошти, розміщені ним на рахунку в AT «КБ «ПриватБанк» (), у розмірі 64,55 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділі 12 декларації зазначив відомості, що відрізняються від достовірних, на загальну суму 64,55 грн, чим не дотримав вимоги п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону.

Відповідно до Форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка затверджена наказом Національного агентства від 23.07.2021 № 449/21, на початку заповнення декларації суб`єкт декларування ознайомлюється з Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після ознайомлення проставляється відповідна відмітка.

Після заповнення всіх розділів декларації суб`єкт декларування ознайомлюється з внесеними до неї відомостями та проставляє відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подає декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 45 Закону у разі самостійного виявлення суб`єктом декларування у декларації недостовірних відомостей після спливу терміну для подання виправленої декларації, передбаченого абзацом першим цієї частини, але до початку проведення Національним агентством повної перевірки цієї декларації, суб`єкт декларування може звернутися до Національного агентства з листом з поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у зазначений термін, додавши підтвердні документи. Подані суб`єктом декларування таким чином відомості мають бути розглянуті Національним агентством під час повної перевірки цієї декларації. Суб`єкт декларування при поданні декларації підтвердив достовірність вказаних відомостей.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 10.01.2024 (на дату подання декларації) становив 3 028,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначив відомості, які відрізняються від достовірних, на загальну суму 1 311 910,09 грн, що становить розмір від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації за 2023 рік.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону (у редакції від 30.12.2023) упродовж тридцяти днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Як слідує з матеріалів, суб`єкт декларування при поданні щорічної декларації за 2023 рік підтвердив достовірність вказаних відомостей.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 30.10.2024 подав виправлену декларацію за 2023 рік, в якій вказав усі достовірні відомості щодо нерухомого майна й інформацію про його дохід та дохід дружини, грошові активи, що було предметом складення обгрунтованого висновку НАЗК від 24.10.2024 щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією та протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 46 від 28.11.2024, тобто фактично визнав вину у внесенні недостовірних даних при заповненні щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.

Враховуючи те, що правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, є правопорушенням, яке полягає в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації, факт подання недостовірних відомостей у декларації утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.

Доводи апелянта про те, що в діях ОСОБА_1 не було умислу на подачу недостовірних відомостей до декларації суд апеляційної інстанції відхиляє.

Доводи апелянта про те, що було порушено його право на захист, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції вжито достатніх правових заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Козій Т.В. про день, час та місце розгляду справи, при цьому судом була заслухана думка особи, щодо якої вирішується питання про притягнення його до адміністративної відповідальності про право скористатися безоплатною правовою допомогою, однак останній відмовився від такого, вказавши, що має свого адвоката.

Твердження апелянта про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.

Враховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у вказані постанові дійсним обставинам, неправильним застосуванням норм матеріального права, є безпідставними.

На переконання апеляційного суду, суддею першої інстанції вірно встановлено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, а отже доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.ст. 33, 36 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Турківського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук