ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду, - 23.08.2023 року о 03 год. 34 хв. в м. Ужгород, по вул. Мальовнича, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Toyota Yaris, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради. Висновок позитивний №1751 від 23.08.2023 року.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що оскаржуваною постановою категорично не погоджується, вважає її незаконною та необґрунтованою і такою, що прийнята без встановлення судом всіх фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на час подачі апеляційної скарги, копію оскаржуваної постанови ним не отримано, тому мотиви та підстави щодо скасування оскаржуваної постанови суду надасть додатково, після ознайомлення з її повним текстом.

В доповненнях до апеляційної скарги зазначив, що вважає, оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою, винесену без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи. Зазначає, що встановлені судом першої інстанції обставини не в повій мірі узгоджуються з обставинами, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення. Звертає увагу, що огляд особи на стан сп`яніння проводиться у закладі охорони здоров`я у разі незгоди водія на проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або у разі незгоди з його результатами. При цьому зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки, що безпідставно не взяв до уваги суд першої інстанції. Стверджує, що поліцейським взагалі не було роз`яснено його права, у тому числі і про можливість вимоги про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Зазначає, що у порушення вимог Інструкції п.5 Розділу 2, поліцейським не було залучено 2 свідків при проведенні огляду, зокрема таких, щодо неупередженості яких не було б сумнівів, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Зазначає, що до матеріалів справи не додано доказів про те, які саме ознаки сп`яніння були виявлені у ОСОБА_1 , крім того також відсутнє направлення його в заклад охорони здоров`я для проходження огляду, відсутні відомості про те, яким саме чином проводився огляд і які саме лабораторні дослідження здійснювались лікарем, кількість виявлених у нього проміле, які б підтверджували факт нібито перебування його в стані алкогольного сп`яніння, у тому числі й перевищували б допустиму норму. Разом з тим стверджує, що немає доказів про відсторонення його від керування транспортним засобом. Зазначає, що відеозапис не є безперервним, а є роздільним на окремі файли. Звертає увагу, що суд не дав жодної оцінки показам свідка ОСОБА_2 , який показав, що ОСОБА_1 того дня не вживав алкогольних напоїв, а також не забезпечив явку в судове засідання поліцейського, який склав протокол. Також зазначає, що були відсутні підстави зупинки транспортного засобу, які передбачені ст.35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки постанова про зупинку серії ЕАТ № 7581743 від 23.08.2023, скасована рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.06.2024 та провадження у справі закрито.

Тому вважає, що перевірка зібраних в адміністративній справі доказів проведена суддею неповно і однобічно, без належного з`ясування фактичних обставин справи і висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є передчасним. З огляду на те, що постановлене у справі судове рішення не відповідає вимогам закону, на думку останнього, воно підлягає скасуванню.

До початку судового засідання від адвоката Семеновича Т.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про те, що в дане судове засідання він не може з`явитися, оскільки приймає участь в інших судових засіданнях в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, у зв`язку з чим просить справу розглядати за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката СеменовичаТ.С., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи без їх участі, враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №412272 від 23 серпня 2023 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, з вказаного протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ААД №412272 від 23 серпня 2023 року слідує, що 23.08.2023 року о 03 год. 34 хв. в м. Ужгород, по вул. Мальовнича, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради. Висновок позитивний №1751 від 23.08.2023 року, чим порушив п.2.9 „А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від підпису про ознайомлення з протоколом, та від дачі поясненняна підставі ст. 63 Конституції України ОСОБА_1 , відмовився.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №412272 від 23 серпня 2023 року, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1751 від 23.08.2023 р., згідно якого ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, який приєднано до матеріалів справи, даними відеозапису з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліції, досліджених в судовому засіданні, даними розписки про залишення на зберігання транспортного засобу від 23.08.2023 року, а також доданим до матеріалів справи листом Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної військової адміністрації від 15.04.2024 №792/01.10, який долучено стороною захисту та іншими матеріалами справи.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи - є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські були упереджені при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, при проведенні тестування та складанні щодо останнього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.

При цьому апеляційний суд зазначає, що всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.

Посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, а також на порушення судом норм процесуального та матеріального права є необґрунтованими, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст. 251, 252 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки, і тільки з непогодженням із результатом Драгера, мав проходити огляд в медичному закладі, що безпідставно не взяв до уваги суд першої інстанції, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що на запитання поліцейського «чи вживали алкогольні напої?» ОСОБА_3 відповів «ні». Після чого працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального приладу "Драгер". ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою "Драгер", проте побачивши в руках поліцейського технічний прилад став вагатися чи проходити йому огляд чи ні. Працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 , що він має право: пройти огляд на стан сп`яніння на місці, в медичному закладі або відмовитися від проходження огляду, на що ОСОБА_1 відповів, що пройде огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Після чого ОСОБА_1 в супроводі працівників поліції проїхав до медичного закладу, де пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу на визначення стану сп`яніння, та за наслідками огляду лікарем встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

З цього приводу і відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не є безперервним, а є роздільним на окремі файли. Апеляційний суд зауважує, що у даному випадку зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Дослідивши вищенаведені докази у своїх сукупності, апеляційний суд вважає, що вони є логічними, послідовними та взаємоузгодженими і поза розумним сумнівом підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, а відтак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря ОСОБА_4 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склала висновок про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного висновку щодо останнього, а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

В апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у достовірності лікарського висновку №1751 від 23.08.2023, оскільки він зроблений лікарем в межах наданих повноважень, містить необхідні дані щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця їх проведення.

Всупереч доводів сторони захисту, працівники поліції діяли у відповідності до вимог закону, та в законному порядку встановили факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому провадження щодо нього не може бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Всі інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість постанови суду є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага