Справа № 462/9273/24 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 33/811/674/25 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Гриневича Михайла Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Гриневича Михайла Миколайовича на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2025 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 28 листопада 2024 року о 00.25 год. за адресою на вул. Миру, 2А в смт. Рудне, керував транспортним засобом марки «BMW 5281», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Гриневич М.М.. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що ОСОБА_1 не здійснював руху транспортним засобом, оскільки такий був припаркований на території заправки.

Зазначає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не підтверджує факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , працівники поліції не зупиняли транспортний засіб «BMW 5281», номерний знак НОМЕР_1 , не зафіксували його руху, у працівників поліції не було достатніх підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 .

Також звертає увагу, що працівники поліції не ознайомили ОСОБА_1 з порядком проходження огляду на стан сп`яніння, не роз`яснили йому наслідки відмови від проходження такого огляду, не вручили відповідно направлення для проведення огляду на стан сп`яніння.

Повідомляє, що під час спілкування з працівниками поліції водій поводив себе адекватно, чітко відповідав на питання, його поведінка відповідала обстановці.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив, що 28 листопада 2025 року він приїхав на своєму транспортному засобі «BMW 5281», номерний знак НОМЕР_1 , на заправну станцію, яка знаходиться за адресою вул. Миру, 2А в смт. Рудне, Львівська область (неподалік його дому), де зустрів свого товариши, з яким він не території заправки вжив алкоголь, у зв`язку із чим не мав наміру продовжувати руху автомобілем. Через деякий час, прибули працівники поліції, які зустріли його на виході з приміщення магазину, який знаходився на території АЗС, та в ході опитування з`ясували, що він прибув туди на автомобілі, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився, оскільки не здійснював руху транспортним засобом, не виконував функції водія, після того як вживав алкоголь, мав намір залишити авто на території АЗС, оскільки проживає недалеко.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, не дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно не з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є саме керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а його суб`єктом є будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП) на момент керування транспортним засобом, незалежно від наявності чи відсутності посвідчення водія.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність для водія транспортного засобу в цьому випадку настає за доведеністю одночасно двох обставин - керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного) або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Судом апеляційної інстанції було дослідженого відеозапис, долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_3 не перебував в салоні транспортного засобу, а виходив з приміщення магазину, який знаходиться на території АЗС, автомобіль зафіксовано з вимкненими фарами та двигуном, у нерухомому стані. На відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано факту зупинки чи руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 , не зафіксовано, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вчиняв дії з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Так, суд апеляційної інстанції встановив, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксовано відеозаписом.

Рапорт працівника поліції (а.с. 7) із описом події, апеляційний суд розцінює критично, оскільки даний документ є внутрішнім службовим документом та не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших доказів. Вказана позиція зазначена у п. 28 постанови Верховного Суду, у справі №524/4668/17. Суд вказав, на те, що працівник поліції є зацікавленою особою при розгляді справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин вчиненого правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень КУпАП, а тому не може слугувати доказом вчинення особою правопорушення без наявності сукупності інших належних доказів

У зв`язку із чим, заслуговують на увагу аргументи апелянта, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 28 листопада 2025 року о 00 год. 25 хв.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які беззаперечно доводили б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (або з ознаками алкогольного сп`яніння).

За вказаних обставин, не можна констатувати, що зібрані у справі докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст., 247, ст 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу адвоката Гриневича Михайла Миколайовича - задоволити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.