КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Справа № 753/6575/25
№ 33/824/3160/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Матвієнко Володимира Михайловича на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва Коляденко П.Л. від 29 квітня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 270677, ОСОБА_1 13 березня 2025 року о 22 год. 58 хв., керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , у АДРЕСА_2 був зупинений на блок-посту НОМЕР_3, при цьому перебував а активному розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2 , в подальшому зрозумівши, що він перебуває в активному розшуку, та за ним виїхала мобільна група ІНФОРМАЦІЯ_3 , поїхав з місця зупинки, та був переслідуваний на службовому транспортному засобі Рено д/н НОМЕР_2 на синьому фоні, та заблокований по вул. Бориспільська, 3, шляхом блокування, чим порушив п. 2.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою судді в частині призначеного покарання, захисник ОСОБА_1 адвокат Матвієнко В.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та призначити покарання у вигляді штрафу у межах санкції статті.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції не навів доказів, на яких грунтується висновок про необхідність застосування найбільш суворого покарання, та не зазначив мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зазначає, що поліцейськими не було роз`яснено процесуальні права особи, відносно якої складався адміністративний протокол, зупинка транспортного засобу відбулася безпідставно, відомості про розташування блок-посту, витяг щодо групи оповіщення, в яку включені поліцейські відсутні, до відповідальності притягнуто особу, відносно якої не складався протокол про адміністративне правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції допустив спрощений підхід до розгляду справи.

Також в апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, адже незважаючи на клопотання захисника від 18 квітня 2025 року про розгляд справи в режимі відеоконференції, слухання відбулося без участі захисника та особи, яка притягується до відповідальності та про прийняту постанову стало відомо лише 08 травня 2025 року. При цьому, в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова була оприлюднена 09 травня 2025 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Матвієнко В.М. були повідомлені у спосіб, передбачений законом.

Якщо представник (захисник) не з`явився в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити справу по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представника особи чи самої особи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи обмеження процесуального строку розгляду справи, передбаченого КУпАП, достатність матеріалів для розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважає за можливим розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Матвієнка В.М.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Матвієнка В.М. про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

29 квітня 2025 року судом винесена постанова.

Матеріали справи та постанова не містить відомостей щодо задоволення чи відмови у задоволенні клопотання захисника щодо його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно довідки про доставку електронного листа, постанова від 29 квітня 2025 року доставлена до електронної скриньки захисника 07 травня 2025 року.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року оприлюднена 09 травня 2025 року.

Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно із ч. 1 ст. 122-2 КУпАП невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 270677, ОСОБА_1 13 березня 2025 року о 22 год. 58 хв., керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , у АДРЕСА_2 був зупинений на блок-посту НОМЕР_3, при цьому перебував а активному розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2 , в подальшому зрозумівши, що він перебуває в активному розшуку, та за ним виїхала мобільна група ІНФОРМАЦІЯ_3 , поїхав з місця зупинки, та був переслідуваний на службовому транспортному засобі Рено д/н НОМЕР_2 на синьому фоні, та заблокований по вул. Бориспільська, 3, шляхом блокування, чим порушив п. 2.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції, та не оспорюється стороною захисту.

Як вбачається із апеляційної скарги, сторона захисту не погоджується з постановою судді в частині накладення адміністративного стягнення, вважає його занадто суворим.

Так, застосовуючи стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 3 місяці, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне стягнення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, врахувавши при цьому дані про особу правопорушника, та те, що останній вперше притягується до адміністративної відповідальності та позитивно характеризується за місцем проживання.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 30 КУпАП, позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись лише до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з відеозаписів з нагрудної відеокамери працівника патрульної поліції, ОСОБА_1 після зупинки на блок-пості поїхав з місця зупинки та в подальшому був переслідуваний на службовому транспортному засобі поліцейським. При цьому, здійснював рух на великій швидкості, приблизно 150км/год.

Сукупність наведених обставин свідчить про грубе порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та створення підвищеної загрози для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, що, відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП, є підставою для накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Санкція ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачає такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами строком від трьох місяців.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог вищезазначених статтей КУпАП та наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, а саме у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на три місяці, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що до відповідальності притягнуто особу, відносно якої не складався протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції допущено описку у прізвищі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що не може бути безумовною підставою для скасування постанови суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Матвієнку Володимиру Михайловичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Матвієнка Володимира Михайловича- залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов