Справа № 462/2699/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

ОСОБА_1 09.04.2025 року близько 23 год. 17 хв. у м. Львові по вул. Чернівецькій, 11, на автомобілі Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів в режимі таксі без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, чим порушив ст. 58 ГК України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань», а також без одержання ліцензії на здійснення даного виду діяльності, чим порушив ст. 39 «Про автомобільний транспорт», п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності», вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. повідомлення про вручення), працівниками УПП у Львівській області роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи Залізничним районним судом м. Львова. Окрім того, як зазначено у рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та наголошено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі. Відповідно до ст. 268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про дане адміністративне правопорушення не є обов`язковою, тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та інші, наявні у суду докази, доходжу наступного висновку.

Відповідальність за ч.1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди) та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт, зокрема, надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України (ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Стаття 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222-VIII (зі змінами) містить перелік видів господарської діяльності, які потребують отримання ліцензії.

Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як, зокрема, перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Вина ОСОБА_1 стверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 955769 від 10.04.2025 року, відеозаписом з місця нагрудних камер патрульного поліцейського, з яких вбачається, що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів через сервіс "Uklon", а також посненнями ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, особу правопорушника, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують відповідальність, вважаю, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму працездатних осіб.

Із врахуванням наведеного, з правопорушника слід стягнути судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. в дохід держави.

Керуючись статтями 40-1, 164, 221, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

постановила:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 605 грн 60 коп. судового збору в дохід держави.

У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, при примусовому виконанні постанови суду згідно із ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.Д. Іванюк