П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.05.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали, які надійшли зЛьвівського управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Україна, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

встановив:

На розгляд Франківського районного суду м. Львова із Залізничного районного суду м. Львова надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №823520 від 13.09.2024 (складений о 08:40 год.), що 13.09.2024 о 08:30 год. на вул. Трускавецька, 2 у м. Львові, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимогу п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням ОСОБА_1 та його представника - адвоката Колодій Ю.Ю. для надання можливості скористатись правовою допомогою, у зв`язку із неможливістю прибуття представника в судове засідання, для виклику в судове засідання свідка, для подання додаткових доказів за адвокатським запитом, а також у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 . Також розгляд справи відкладався у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючої судді.

ОСОБА_1 у суді пояснив, що вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, заперечує викладенні у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №823520 від 13.09.2024 обставини. Пояснив, що 13.09.2024 в нього був тиск, тому він попросив свого напарника сісти за кермо свого автомобіля «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 . На вул. Трускавецька у м. Львові вони зупинились і напарник пішов до іншої машини, щоб забрати передачу, він залишився в автомобілі. В цей час до автомобіля підійшли працівники поліції, запропонували надати документи на автомобіль і звинуватили його у керуванні даним автомобілем у стані сп`яніння. Він представив працівникам поліції документи на автомобіль, страховий поліс, однак відмовився від проходження огляду, оскільки не керував транспортним засобом. Зазначає, що на момент приоду працівників поліції він сидів на місці пасажира, фари і двигун були вимкнуті, автомобіль перебував у нерухому стані. Протокол чи постанова на нього за керування без денних фар ні на нього, ні на напарника працівниками поліції не складались. Разом з тим, поліцейські не роз`яснили його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП. Крім цього вказав, що ОСОБА_2 , який керував даним автомобілем зможе також підтвердити, що ОСОБА_1 не був за кремом даного автомобіля та наполягав на його допиті в якості свідка. У зв`язку з чим просив закрити справу відносно нього.

У суді представник ОСОБА_1 адвокат Колодій Ю.Ю. пояснила, що вину ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, заперечує викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №823520 від 13.09.2024 обставини, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, відтак підстави для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутні. Вказує, що працівниками поліції було порушено порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Повного безперервного запису події, що мала місце 05.04.2024 у даній справі немає, факт зупинки автомобіля та керування автомобілем ОСОБА_1 відсутні. Долучене відео до матеріалів не підтверджує ні руху, ні зупинки автомобіля, зйомка є перервою, не видно, коли почалась, не видно з яких підстав. Будь-які докази керуванням ОСОБА_1 автомобілем у даній справі відсутні. Зазначає, що за кермом даного автомобіля був ОСОБА_2 , який може підтвердити вказані обставини. Таким чином, працівники патрульної поліції безпідставно склали відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом, та не мав жодного обов`язку проходити такий огляд. Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було роз`яснено його процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП. Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні порушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення є недоведеною належними доказами. Просить закрити справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні 06.05.2025 свідок ОСОБА_2 пояснив, що він 13.09.2025 на прохання ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Оскільки по вул. Трускавецькій у м. Львові в ранній період доби була велика кількість автотранспорту, він зупинив автомашину на узбіччі та пішов в сторону вул. Стрийської у м. Львові, щоб забрати передачу. Повертаючись через 15-20хвилин до автомобіля, побачив працівників поліції біля автомобіля. Підійшовши до автомобіля, сів на сидіння водія, працівники поліції перевірили в нього документи. Чи в ОСОБА_1 перевіряли документи він не бачив. Зазначає, що коли він відійшов, то ОСОБА_1 залишився в машині, машина стояла, не була заведена, а також те, що самостійно здійснили зупинку транспортним засобом. ОСОБА_1 був пасажиром. До і після зупинки та стоянки саме він був водієм автомобіля «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 , яким особисто керував. Він не був присутній під час складання протоколу на ОСОБА_1 . Вважає, що працівники поліції безпідставно склали на ОСОБА_1 протокол за керування даним транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 адвоката Колодій Ю.Ю., свідка ОСОБА_2 , з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази та письмове заперечення, вважаю, що справу щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід закрити з наступних підстав.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в ст.ст. 247,280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

В розумінні п. 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно наявних відеозаписів з нагрудних камер поліцейських на диску DVD-R (2 відеофайли MP4: 0002998_00000О4432_0008, 0002998_00000О0329_0009) щодо скоєння адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , долучених до матеріалів адміністративної справи, який було оглянуті в судовому засіданні, вбачається, що дані відеозаписи не містить даних про те, що ОСОБА_1 13.09.2024 о 08:30 год. на вул. Трускавецька, 2 у м. Львові, керував керував транспортним засобом «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, достовірно не встановлено, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем, оскільки поліцейськими зовсім не встановлювався факт керування транспортним засобом, не було опитано особу, яка знаходилися біля автомобіля (свідка ОСОБА_2 ), який сідав за кермо даного автомобіля, та зазначав, що буде керувати автомобілем. При цьому, поліцейський встановлював ПІП даної особи (час відеозапису 09:04:32 год.), хоча факт керування транспортним засобом є першочерговим при вирішенні питання щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки огляд на стан сп`яніння може бути застосований тільки щодо водія.

Разом з тим, як вбачається з відеозаписів ОСОБА_1 не був зупинений під час керування транспортним засобу, а знаходився в даному транспортному засобі, та початок здійснення такого відео починається тільки 13.09.2024 о 08:44:33 год., водночас час інкримінованого правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення - 13.09.2024 о 08:30 год.

Також, наявними відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції не зафіксовано моменту руху та зупинки транспортного засобу, відтак, матеріали справи не містять доказів, що на момент зупинки такого саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом.

ВС КАС у справі №216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019 р. вказав, що доказом порушення ПДР України не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюванних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.

Відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який був оглянутий судом, вбачається, це відео є переривчастим та неповним, відстій факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тому за таких умов, спростувати доводи ОСОБА_1 не можливо.

Натомість із відеозаписів не зрозуміло на підставі яких доказів працівники поліції дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 керував даним автомобілем.

Водночас відеозаписом, який міститься у справі, у повній мірі підтверджує відсутність належних доказів керування автомобілем ОСОБА_1 за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно з ст.384, 385 КК України та приведеним до присяги, дав суду показання, що саме він 13.09.2024 о 08:30 год. на вул. Трускавецька, 2 у м. Львові був водієм транспортного засобу марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 був пасажиром. Тому працівники поліції безпідставно склали на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №823520 від 13.09.2024. Підстав свідку недовіряти не має, оскільки його було попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та такі пояснення узгоджуються з матеріалами справи.

З урахуванням викладених обставин, зокрема, відсутності доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та наявними доказами підтверджується, що ОСОБА_1 не є особою на яку мало б складатись протокол про адміністративне правопорушення.

Оскільки не був водієм вищевказаного транспортного засобу, то вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України щодо останнього не застосовуються.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вказані положення Закону повністю узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 3 розділу І вищезазначеної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Також під час перегляду даного відеозапису судом також встановлено, що поліцейський взагалі не вчинював жодних дій, направлених на виявлення вказаних ознак алкогольного сп`яніння.

Це в свою чергу свідчить про те, що на відеозаписі не зафіксовано, які саме у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а також, які саме дії вчиняв поліцейський, направлені на виявлення ознак сп`яніння, зазначених в протоколі.

Тобто поліцейські формально пояснювали причину вимоги проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, посилаючись у протоколі на неіснуючі ознаки алкогольного сп`яніння.

Між тим мова, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі, його рухи є адекватними, поведінка останнього не надавала будь-яких об`єктивних підстав для висновку про наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння.

Водночас, матеріалами справи не підтверджується того, що перед початком огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 працівники поліції роз`яснили права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим порушено право на захист.

Також, як вбачається із відеозапису події, працівником поліції не роз`яснювалось ОСОБА_1 процедуру проходження такого огляду.

При цьому слід зазначити, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повинна доводи свою невинуватість, а навпаки її вину у вчиненні правопорушення повинен довести орган, який виявляє правопорушення та складає відносно неї протокол, як то передбачено ч.2 ст.251 КУпАП, і суд, розглядаючи матеріали адміністративної справи на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, повинен прийти до висновку про винність особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст. 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У п. п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбаченого, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Зазначені вимоги поліцейськими дотримані не були, оскільки на електронному носії (диску) не відображено повний хід спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та складання щодо нього матеріалів та не надано інших відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, що унеможливлює повно та об`єктивно дослідити обставини справи, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання, детально відновити послідовність подій.

В даному випадку відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є безперервним, зокрема перший відеофайл починається з 08:44:33 до 08:48:06, другий відеофайл 09:03:29 до 09:07:22, тобто на відео зафіксовані лише часткові часові відрізки.

Водночас відповіддю Львівського управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області № від 05.05.2025 (578348)на адвокатський запит повідомлено, що до протоколу серії ААД №823520 від 13.09.2024 складеного відносно громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП долучено два відео файли, а саме 0002998_00000О4432_0008, 0002998_00000О0329_0009 записані на оптичний носій. Інших відео з портативних відео реєстраторів поліцейських чи відео реєстраторів службового автомобіля немає.

Також необхідно зазначити, що відеозапис в даному випадку повинен містити момент зупинки транспортного засобу з фіксацією керування особою цим транспортним засобом, а також тривати до закінчення спілкування з особою, чого не було дотримано в даному випадку.

З огляду на вищезазначене, приходжу до висновку, що здійснений відеозапис є недопустимим доказом у даній справі у зв`язку з тим, що такий не вівся безперервно, та такий не відображає повний хід спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та складання щодо нього матеріалів, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, жодного належного доказу того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції у місці та в час, зазначений у протоколі, як матеріали справи, так і відеозапис не містять.

Відтак, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.9 Розділу ІІ Інструкції,з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.

Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави зробити висновок, що у випадку встановлення ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу, поліцейський повинен запропонувати такому водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці. У разі незгоди водія на проведення такого огляду на місці, або відмови від його проходження на місці, поліцейський складає про це акт, з яким ознайомлює водія. Для проходження огляду водія в медичному закладі, поліцейський повинен запропонувати та вручити водієві письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, тощо.

У випадку відмови водія від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, поліцейським складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Проте, наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я із зазначенням в такому дата та час - 13.09.2024 о 08:35 год. не було зафіксовано виявлених поліцейськими в результаті огляду водія ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП та п. 22 Розділу ІІІ Інструкції, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті та Інструкції, вважається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Наведений перелік підстав для зупинки транспортного засобу є вичерпний.

Так, у своєму рішенні від 15 березня 2019 року ВС у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Як слідує з матеріалів справи, працівники поліції зупинили транспортний засіб, на підтвердження чого долучили як доказ рапорт від 13.09.2024, згідно якого під час несення служби в м. Львові по вул. Трускавецькій було помічено автомобіль марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого в умовах недостатньої видимості керував вищевказаним автомобілем без ввімкнених денних ходових вогнів або ближнього світла фар. Проте, у справі відсутні докази в підтвердження порушення водієм ПДР України по даному факту.

Натомість, відповіддю Львівського управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області №1 від 12.05.2025 стверджується, що згідно бази «Інформаційно комунікаційна система Інформаційний портал Національної поліції» підсистеми «Адмінпрактика» 13.09.2024 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №823520 за ч.1 ст.130 КУпАП. Інші адміністративні матеріали 13.09.2024 відносно вищевказаного громадянина не складались.

Тобто, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 положень ПДР України.

Щодо рапорту працівника поліції, як доказу вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення суд зазначає, що у ньому викладені обставини вчиненого правопорушення, проте, відповідно до правового висновку, висловленого ВС у постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП). Тому протокол є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Відповідно до ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити обов`язкові реквізити та інформацію, необхідну для повного та всебічного подальшого дослідження цього протоколу судом. Одним із таких реквізитів є «місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи».

Аналогічна вимога відображена й у абз. 7 п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376.

Зокрема, вказаний припис передбачає, що у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - викладається суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що дата та час складання протоколу - 13.09.2024 о 08:40 год., а час на відеозаписі починається 13.09.2024 о 08:44:33 год., а відтак суд вважає, що в даному випадку не дотримано належно вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Більше того, у разі, якщо складений протокол як один із ключових доказів містить розбіжності, або неточності, то суддя не має права усувати їх, чи самостійно відшуковувати докази винуватості особи, оскільки візьме на себе функції сторони обвинувачення та змінить обсяг інкримінованого правопорушення.

Крім цього, протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиними належними доказами вини особи.

Разом з тим, складення протоколу на особу, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За змістом статті 256 КУпАП, якщо протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то особа має безумовне право ознайомитися зі змістом протоколу, а також зі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Також, відповідно до змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, він був складений у присутності останнього. Проте, як вбачається із відеозаписів обставин події, працівник поліції не складав протокол у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не роз`яснювали йому суті вчиненого правопорушення, будь-яких прав, а також не складали будь-яких інших процесуальних документів за його участю.

Крім цього, відомості щодо наявності свідків вносяться у сам протокол про адміністративне правопорушення, а їх покази повинні бути зафіксовані у відповідних письмових поясненнях, з метою подальшого використання у відповідності до ст. 251 КУпАП, як докази в адміністративній справі, однак свідків, які підвередили факт керування особою транспортним засобом, а також відомі їм інші відомості про дану подію працівниками поліції не було взято, оскільки з матеріалів справи вбачається, що такий свідок був на місці події, а також інших документів та матеріалів, що містять будь-яку інформацію про правопорушення не надано працівниками поліції до даного протоколу.

Зазначене повністю зіставляється з положеннями п.15 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС 06.11.2015 № 1376, у відповідності з якими, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Отже, працівниками поліції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були допущені порушення вимог КУпАП та підзаконних нормативно-правових актів, які ставлять під сумнів законність складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №823520 від 13.09.2024, та можливість прийняття протоколу до уваги як належного та допустимого доказу.

За таких обставин суд критично оцінює складений протокол про адміністративні правопорушення серії ААД №823520 від 13.09.2024 відносно ОСОБА_1 , оскільки сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки відображають виключно суб`єктивні судження самих поліцейських.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що у ході провадження у цій справі не здобуто сукупності належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вини у вчиненні даного правопорушення.

Окрім цього, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Разом з тим, ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, тому вважаю, що даний протокол, у сукупності з іншими доказами не можуть забезпечити такий рівень доказування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, який би не залишив «розумних сумнівів» у доведеності цієї події.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відтак, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Кушнір Б.Б.