Провадження № 3/643/120/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

1. Обставини адміністративного правопорушення, визнані судом доведеними

16.09.2024 о 03-55 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Валентинівська, буд. 21 в м. Харкові в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом України порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 7510», результат огляду 0,35 проміле.

2. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП як керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

3. Позиція учасників справи

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кравчун Д.В. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування зазначив, що поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб, не пояснюючи причину зупинки. Далі співробітники поліції не називали жодних ознак сп`яніння, пропонували пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , на що останній погодився. Далі ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 7510», результат 0,35 проміле. Після проходження огляду співробітники поліції, не питаючи згоди ОСОБА_1 з результатами огляду, одразу почали складати на нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, має особливий правовий статус, і на нього не поширюються положення Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103, про вищевказане останній повідомляв співробітників поліції. Матеріали справи не містять даних про повідомлення працівниками Національної поліції Військової служби правопорядку ЗСУ про те, що ними було зупинено автомобіль, водієм якого виявився військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_1 , у якого нібито було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Військовослужбовці ЗСУ в період дії військового стану в Україні перебувають цілодобово на службі, про що ОСОБА_1 повідомив співробітників поліції. Крім того, ОСОБА_1 в момент складання протоколу про адміністративне правопорушення перебував на військовій службі та виконував бойове розпорядження. Відеозаписи отримані в порушення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС 18.12.2018 № 1026, а саме: присутні відеозаписи, які отримані з невідомих технічних засобів без дати та часу, відеозйомка на бодікамеру співробітника поліції велась не безперервно, відеозаписи явно скореговані та нарізані на частини. Тобто наявний в матеріалах відеозапис отриманий в порушення вищевказаної Інструкції, є небезперервним та жодним чином не відображає фактичних обставин справи. Зважаючи на неповне з`ясування всіх обставин справи, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Захисник не заперечував проти розгляду справи за його відсутності.

4. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху (ПДР) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

5. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №130271 від 16.09.2024, згідно з яким ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;

- даними рапорту співробітника поліції, згідно з яким ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;

- даними результатів тестування ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатора «Драгер» від 09.07.2024, згідно з якими отриманий результат 0,35 проміле;

- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння 0,35 проміле. У вказаному акті ОСОБА_1 у графі «з результатами згоден» зазначив своє прізвище, ініціали та поставив підпис;

- даними відеозапису, згідно з яким автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище правопорушення та факт порушення ним вимог п. 2.9 ПДР.

6. Мотиви неврахування аргументів захисника

6.1. Аргументи захисника

Транспортний засіб був зупинений безпідставно.

Позиція суду

Згідно з відеозаписом та матеріалам справи, автомобіль був зупинений під час дії комендантської години.

Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Харківського апеляційного суду від 15.02.2023 у справі № 953/6581/22, Львівського апеляційного суду від 17.03.2023 у справі № 459/3104/22, Київського апеляційного суду від 19.01.2023 у справі № 752/13788/22, Київського апеляційного суду від 23.03.2023 у справі 756/7328/22, на відміну від вимоги про пред`явлення документів, серед інших реєстраційного документу на транспортний засіб, вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу. Зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку, встановленим законом.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи сторони захисту.

6.2. Аргументи захисника

ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 7510», результат огляду 0,35 проміле. Після проходження огляду співробітники поліції, не питаючи згоди ОСОБА_1 з результатами огляду, одразу почали складати на нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиція суду

Згідно з відеозаписом, після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проголошення його результатів, ОСОБА_1 не висловив заперечень проти вказаного результату. Ба більше, згідно з відеозаписом ОСОБА_1 зазначав, що в нього є перегар.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння складає 0,35 проміле, ОСОБА_1 підписав без будь-яких заперечень щодо змісту вказаного акту.

За таких обставин у суду відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_1 висловив незгоду з результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи сторони захисту.

6.3. Аргументи захисника

Щербаков Д.М. є військовослужбовцем, перебував на військовій службі та виконував бойове розпорядження, у зв`язку з чим працівники поліції безпідставно не викликали представників військової служби правопорядку та склали протокол про адміністративне правопорушення.

Позиція суду

ОСОБА_1 керував транспортним засобом, щодо якого відсутні відомості про його належність до транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог чинного законодавства України.

При цьому суд враховує, що факт керування транспортним засобом особою, яка має статус військовослужбовця, не звільняє вказану особу від обов`язку виконувати вимоги Правил дорожнього руху та не може бути підставою для звільнення такої особи від відповідальності за порушення вимог вказаних Правил.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи сторони захисту.

6.4. Аргументи захисника

У ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не повідомили про наявність вказаних ознак.

Позиція суду

Про виявлення у ОСОБА_1 видимих ознак алкогольного сп`яніння зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, який є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення (ст. 251 КУпАП), та рапорті працівника поліції.

Суд враховує, що встановлення ознак сп`яніння є результатом візуального сприйняття відповідними особами ознак зовнішності та поведінки певної особи, а відтак носить суб`єктивний характер.

Ба більше, ОСОБА_1 згідно з відеозаписом зазначав, що в нього є перегар.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи сторони захисту.

6.5. Аргументи захисника

Працівниками поліції не зазначено назву і номер бодікамер працівників поліції, за допомогою яких здійснювалась відеофіксація події, тобто відеозапис отриманий з невідомих технічних засобів. Відеозапис не є безперервним, тобто фрагментарний.

Позиція суду

Обов`язок відеофіксації процедури огляну на стан сп`яніння передбачений імперативними положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП.

На відеозапису зафіксовані обставини, які мають значення для предмету доказування в даній справі.

Диск з відеозаписом зазначений працівником поліції в якості одного з матеріалів справи у внутрішньому описі справи.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 по справі № 263/10894/2020, в ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

Суд враховує, що стандарт доказування у кримінальних справах є найвищим, тобто таким, що передбачає максимальні вимоги до належності та допустимості доказів.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе під час вирішення даної справи враховувати загальні підходи до оцінки допустимості доказів, сформовані Верховним Судом під час розгляду кримінальних проваджень.

Як вбачається висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, не будь-яке формальне недотримання вимог закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення законодавства істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час судового провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17, постанови Верховного Суду від 01.12.2020 у справі № 318/292/18, від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к, від 04.10.2022 у справі № 295/3910/18).

Захисник, обґрунтовуючи недопустимість відеозаписів, не обґрунтував, яким чином не зазначення конкретних характеристик бодікамер працівників поліції могло вплинути на достовірність інформації, зафіксованої на відеозаписах, зроблених такими бодікамерами.

Також захисник не обґрунтував, яким чином не зазначення конкретних характеристик бодікамер порушило ті чи інші права і свободи ОСОБА_1 та в чому це виражалось.

Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 25.03.2019 у справі № 754/2178/18 виснував, що не встановлення технічних характеристик пристрою, на який велася відеофіксація, її сертифікація не ставлять під сумнів належність та допустимість вказаного доказу.

За таких обставин у суду відсутні підстави визнавати відеозапис недопустимим доказом.

Крім того, відеозапис є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення. Висновок суду щодо наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 ґрунтується на дослідженні та оцінці всієї сукупності зібраних у справі доказів.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи захисника.

6.6. Аргументи сторони захисту

Наявні підстави для передачі матеріалів справи до військової частини для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Позиція суду

Згідно з ч. 3 ст. 15 КУпАП при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, умовою для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, є встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортними засобами Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту.

Оцінюючи наданий суд договір оренди вказаного вище автомобіля від 16.12.2023, суд керується таким.

Вказаний договір укладений орендарем ОСОБА_1 як фізичною особою. Та обставина, що в договорі оренди зазначений його статус військовослужбовця, посада та інші дані, не впливає на висновки суду, що він у вказаних правовідносинах виступає в якості фізичної особи.

Будь-яких даних відносно того, що орендарем за договором оренди є відповідний підрозділ Збройних Сил України, а ОСОБА_2 уклав вказаний договір як повноважний представник вказаного підрозділу, матеріали справи не містять.

Таким чином, судом не отримано доказів того, що вказаний вище транспортний засіб відноситься до транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту.

6.7. Щодо інших аргументів захисника

Суд відхиляє посилання захисника на положення Конституції України, практику Європейського суду з прав людини, судів першої інстанції, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено таких порушень законодавства України в ході огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, які могли би негативно позначитись на дотриманні прав і свобод ОСОБА_1 та загальній справедливості судового розгляду.

6.8. Аргументи сторони захисту

Ураховуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності та дані про особу ОСОБА_1 , зокрема необхідність керування ним транспортними засобами для виконання завдань військової служби, в разі визнання ОСОБА_1 винуватим є необхідність застосування аналогії ст. 69 КК України та не призначення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Позиція суду

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, в тому числі в постанові від 12.07.2018 у справі № 745/398/16-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Таким чином, суд, реалізуючи дискреційні повноваження, має певну свободу розсуду, але виключно у межах вибору законних альтернатив, тобто альтернатив, що відповідають закону та не суперечать йому.

Суд констатує, що чинним законодавством України передбачений єдиний можливий вид та розмір стягнення за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Будь-яких інших альтернативних варіантів стягнення за вказане правопорушення, чинний КУпАП не передбачає. Також чинним КУпАП не передбачено право суду накласти за вказане правопорушення більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, звільнити правопорушника від відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення тощо.

Такий правовий режим відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, є наслідком змін до законодавства, внесених Законом України № 1231-IX від 16.02.2021.

Як вбачається з пояснювальної записки до Закону № 1231-IX, він прийнятий у зв`язку із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян, підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху та сприятиме запобіганню вчиненню правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, більш стриманій і виваженій поведінці водіїв на дорогах і, як наслідок, призведе до зменшення кількості ДТП, особливо ДТП, учинених особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння або в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, а також до підвищення рівня правової культури, зміцнення законності та виховання водіїв, осіб, які керують транспортними засобами, пасажирів у дусі точного і неухильного додержання вимог чинного законодавства.

Таким чином, законодавець, наголошуючи на підвищеній суспільній небезпеці правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, Законом України № 1231-IX від 16.02.2021 вніс зміни до КУпАП, спрямовані на підсилення відповідальності за вказане правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2022 у справі № 361/1017/20 зазначено, що здійснюючи судове тлумачення норми права, суд не повинен ухвалювати рішення, які б змінювали закон або суперечили йому, не повинен переходити межі своїх повноважень й не перетворюватися на творця права (див.: ухвала ЄСПЛ від 27 квітня 2004 року щодо прийнятності заяви № 65518/01 «Салов проти України»; рішення ЄСПЛ від 29 березня 2006 року у справі «Скордіно проти Італії» (№ 1), заява № 36813/97).

Таким чином, у разі незастосування до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд фактично вийде за межі власних дискреційних повноважень та перетвориться на творця права, оскільки призначить стягнення, що суперечить закону.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання сторони захисту та накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу, без застосування до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За таких обставин суд накладає на ОСОБА_1 стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

8. Накладення стягнення

Згідно з довідкою, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

Оскільки ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у суду, виходячи з положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, відсутні підстави враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Харківського апеляційного суду від 07.11.2023, винесеної у справі № 645/2694/23.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та згідно з наданими суду документами 16.09.2024 з 00-00 год до 23-00 год. виконував бойове розпорядження щодо евакуації тіл загиблих, суд не стягує з нього судовий збір.

Керуючись ст. 33-35, 40-1, 130, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

ВизнатиОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на ньогоадміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі одної тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень) (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, UА0020001, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху») з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов