Справа № 354/537/25
Провадження № 33/4808/397/25
Категорія ст. 124, ч. 5 ст. 126 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , вчинив порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Судом першої інстанції було встановлено, що 21.03.2025 року о 21 год. 35 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Татарів, по вул. Незалежності, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із автомобілем марки Рено Меган, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Окрім цього, 21.03.2025 року о 21 год. 35 хв. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Татарів, по вул. Незалежності, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, без посвідчення водія відповідної категорії, а також будучи притягнений до відповідальності повторно за ч.5 ст.126 КУпАП.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1а Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Яремчанського міського суду від 15.04.2024 року в частині накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років, а в решті постанову суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що не згідний з постановою суду в частині призначення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки вважає рішення суду в цій частині незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а також не враховано роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»

Вказує, що із матеріалів даної справи вбачається, що посвідчення водія у встановленому законом порядку йому не видавалося. В судовому засіданні суду першої інстанції він підтвердив дану обставину у зв`язку з чим, суд першої інстанції не вправі був застосувати до нього стягнення у виді позбавлення такого права, оскільки він такого права взагалі не мав.

Стверджує, що він є учасником бойових дій, який на даний час проходить військову службу. Крім того, на даний час він проходить навчання у встановленому законом порядку для отримання посвідчення водія у зв`язку з чим позбавлення його даного права унеможливить отримання ним посвідчення водія.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду в частині накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років, а решту постанови залишити без змін, оскільки він не оспорює фактичні обставини події, доведеність його вини у вчиненні правопорушення та призначення стягнення у вигляді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не запреречував проти задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду.

Зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він не оспорює постанову суду в частині правильності встановлення фактичних обставин, доведеності вини у вчиненні правопорушення та призначення стягнення у вигляді штрафу у зв`язку з чим вищевказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Так, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що при накладенні стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу судом в повній мірі були враховані положення ст. 33 КУпАП щодо з`ясування характеру вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, який повністю визнав свою вину у скоєному та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводив апеляційної скарги ОСОБА_1 про неможливість застосування стосовно нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до особи, яка такого права не має.

Так, в обґрунтування своїх доводів ОСОБА_1 посилається на роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Зокрема, відповідно до абзаца 3 п.28 вищевказаного суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Разом з тим, відповідно до постанови об`єднаної палати ККС ВС від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23) підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

У вказаній постанові зазначено, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

При цьому, судом було зазначено, що внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він є учасником бойових дій, має на утриманні дружину та троє малолітніх дітей, є єдиним чоловіком у сім`ї та на даний час проходить навчання для отримання посвідчення водія, оскільки право керування транспортним засобом є для нього важливим.

Водночас, санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вказана санкція у частині накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом є безальтернативною та передбачає обов`язкове накладення на правопорушника стягнення як у виді штрафу в певному розмірі, так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зокрема, апеляційний суд враховує, що діючий КУпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. При цьому, згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що при призначенні стягнення у відповідності до вимог ст. 34 КУпАП необхідно враховувати як обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення те, що правопорушник повністю визнав вину у вчиненні правопорушення повністю, є учасником бойових дій, має на утриманні дружину та трьох дітей. Суд враховує стан здоров`я особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідність отримання певного лікування.

Разом з тим, вищевказані обставини не впливають правильність висновків суду щодо розміру призначеного стягнення, оскільки були враховані судом першої інстанції ,який призначив стягнення в мінімальних межах, які передбачені санкцією статті закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене адміністративне правопорушення, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом, не маючи такого права пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для зміни постанови Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв