ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Київ

справа №753/4464/25

провадження № 33/824/2631/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В.,розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Густіліна Олена Станіславівна, на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 зач. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

02 березня 2025 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сімейну сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, словесно погрожував та кидався в бійку, в результаті чого могла бути заподіяна шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 н.м.д.г., що становить 170 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Густіліна Олена Станіславівна, подав 07 квітня 2025 року апеляційну скаргу, яка надійшла на адресу Дарницького районного суду міста Києва, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щопротокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути визнані належним доказом по цій справі в розумінні ст.. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини, викладені в них, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не погодився із викладеними обставинами у протоколі, про що зазначив у самому протоколі.

Вказує, що жодних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства працівниками поліції до матеріалів справи не долучено.

Наголошує, що суд безпідставно сприйняв критично пояснення старшого сина ОСОБА_3 , що свідчить про упередженість суду.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завдання фізичного або психічного насильства.

Зазначає, що висновки суду ґрунтуються лише на свідченнях ОСОБА_2 , які не підтверджуються жодним доказом, а отже є лише припущеннями.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що повний текст отримав 26 березня 2025 року у реєстрі судових рішень, яка була оприлюднена 26 березня 2025 року.

Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 21 березня 2025 року, а апеляційна скарга на неї подана 07 квітня 2025 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки, матеріалами справи підтверджено, що не було направлено ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови, яку останній отримав 26 березня 2025 року у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва, про що в матеріалах справи містить розписка. Крім того, як вбачається з ЄРСР оскаржувана постанова була оприлюднена 26 березня 2025 року.

Отже, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.

У судове засідання до Київського апеляційного, яке призначене на 12 травня 2025 року з`явився ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Густіліна О.С., які підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Також, у судове засідання до Київського апеляційного, яке призначене на 12 травня 2025 року з`явилась ОСОБА_2 , яка заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Суддя суду першої інстанції, оцінивши наявні матеріали справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є доведеною та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, заявою, поясненням, листом зі Служби у справах дітей та сім`ї, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рапортом, а позиція потерпілої ОСОБА_2 щодо застосування відносно неї домашнього насильства є чіткою, послідовною та не змінною, тому підстав недовіряти вказаним твердженням потерпілої у суду не було. Окрім цього, суд зазначив, що основним доказом у вказаній категорії справ і є показання скривдженої особи.

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального й процесуального права, а також доказам, що містяться в матеріалах справи враховуючи таке.

Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, ця форма домашнього насильства з об`єктивної сторони повинна характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Усупереч цьому в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім пояснень самих учасників події, які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняв щодо своєї колишньої дружини діяння, що підпадали б під ознаки домашнього насильства, зокрема психологічного насильства у формі сварки, вираженням нецензурною лайкою, як це описано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно недоведеними є і наслідки такого насильства у формі побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства сформований лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях учасників події, яким суд не надав належної оцінки.

Лист зі Служби у справах дітей та сім`ї та форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства апеляційний суд не приймає до уваги як безпосередній доказ вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 .

Крім того, у судове засідання до Київського апеляційного суду, яке призначене на 12 травня 2025 року, з`явився свідок ОСОБА_4 , який стверджував, що між батьками виник побутовий конфлікт, в результаті якого мати викликала поліцію та заявила, що батько вчинив відносно неї насильство фізичного та психологічного характеру, однак таких дій він не спостерігав.

Апеляційний суд зауважує, що свідок ОСОБА_4 був допитаний у суді першої інстанції, давав ідентичні показання, проте суддя Дарницького районного суду безпідставно поставилась критично до показань свідка ОСОБА_4 .

Суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).

Апеляційний суд зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено умислу ОСОБА_1 на заподіяння шкоди психологічного здоров`ю ОСОБА_2 .

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року- скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Густіліна Олена Станіславівна - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа