Справа № 298/798/25
Номер провадження 3/298/551/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року с-ще Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., за участі захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Лосякова Г.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця смт.Великий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №146585 від 30 травня 2025 року, 29 травня 2025 року о 17 год. 30 хв. в населеному пункті Великий Березний (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району, на відстані близько 6000 метрів до державного кордону України, на напрямку 131 прикордонного знаку був виявлений та затриманий гр. України ОСОБА_1 , який у складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , під час дії правового режиму воєнного стану здійснив злісну непокору законним, неодноразово повтореним вимогам уповноважених посадових осіб Держприкордонслужби підполковника ОСОБА_5 та майора ОСОБА_6 під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: закону неодноразово повторену вимогу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився з використанням нецензурної лайки на адресу військовослужбовців Держприкордонслужби, шляхом кидання каміння та цегли, пошкодив 2 (два) службові автомобілі марки «Peugeot Landtrek», але був затриманий шляхом застосування заходів фізичного впливу та спеціальних засобів, а саме: пристрій для відстрілу гумових куль «Форт 17Р» у кількості 13 (тринадцять) куль. Своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст.23, ст.34 Закону України «Про державну прикордонну службу України», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом отримання судової повістки особисто в приміщенні суду, про що свідчить його розписка про отримання судової повістки.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП України справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

2 червня 2025 року ОСОБА_1 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справу. В клопотанні зазначив, що просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку зперебуванням на лікуванні та необхідністю залучення адвоката, оскільки він не визнає свою вину.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до матеріалів справи, справа вже призначалась до розгляду. Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшла до суду 30.05.2025, в строки, визначені ч.2 ст.277 КУпАП, - протягом доби розглянута не була, оскільки постановою суду від 31.05.2025 ОСОБА_1 з урахуванням того, що останній заявив клопотання про необхідність залучення адвоката за рахунок держави, так як самостійно такого забезпечити не може, було залучено захисника.

У подальшому справа була призначена до розгляду на 02.06.2025.

Як вбачається з практики, дотримання процесуальних вимог безпосередньо впливає на результат у справі. Правозастосовча практика судів свідчить про зростання ролі процесуальних моментів під час розгляду справи, підвищення уваги до належного користування учасниками судового процесу своїми процесуальними правами.

Відповідно до процесуальних кодексів, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживання процесуальними правами визначається як дії, що суперечать завданню судочинства.

За змістом ст.268 КУпАП України присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 185-10 КУпАП України, не є обов`язковою.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи та його неявку у судове засідання, доказів поважності неявки в судове засідання не надав, з урахуванням того, що останній не був позбавлений можливості надати пояснення суду, останньому забезпечено участь захисника у судове засідання,з метою дотримання строків розгляду справи, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з участю захисника Лосякова Г.О., оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Захисник адвокат Лосяков Г.О. у судовому засіданні повідомив, що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі, до якої застосовано адміністративне затримання. Прийняття рішення в даній справі заслишив на розсуд суду, вказавши, що доповнень та зауважень щодо складених відносно ОСОБА_1 адмінматеріалів не має.

Заслухавши пояснення адвоката Лосякова Г.О., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Відповідальність за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника прикордонної державної служби при виконанні ним службових обов`язків.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», відповідальність за неправомірні дії, що перешкоджають реалізації повноважень Державної прикордонної служби України - непокора або опір законним вимогам військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, неправомірне втручання в їх законну діяльність тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність».

Статтею 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено права Державної прикордонної служби України. Відповідно до вказаної норми, органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право в тому числі, пересуватися під час виконання службових обов`язків на будь-яких ділянках місцевості, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України (п.1, 12).

Статтею 23 ч. 2 Закону України «Про державну прикордонну службу України» передбачено, що законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами.

Відповідно до вимог п.7 Постанови КМУ № 1147 «Про прикордонний режим» громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п.10 Постанови КМУ № 1147).

Контрольований прикордонний район - це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів (пп.2 п. 2 Постанови КМУ № 1147).

Суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, дії останнього за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, вчинена групою осіб, кваліфіковані вірно.

Винуватість ОСОБА_1 злісній непокорі законним вимогам працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, вчинена групою осіб, доведена протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами, які є у справі.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 29 травня 2025 року о 17 год. 30 хв. в населеному пункті Великий Березний (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області) в межах контрольованого прикордонного району, на відстані близько 6000 метрів до державного кордону України, на напрямку 131 прикордонного знаку у складі групи осіб спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , під час дії воєнного стану здійснив злісну непокору законним, неодноразово повтореним вимогам уповноважених посадових осіб Держприкордонслужби підполковника ОСОБА_5 та майора ОСОБА_6 під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: закону і неодноразово повторену вимогу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрита відмова виявилась у використанні нецензурної лайки на адресу військовослужбовців Держприкордонслужби та перешкодах у діяльності військовослужбовців Держприкордонслужби.

Факт скоєння адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №146573 від 30 травня 2025 року, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми, містить відомості про відмову ОСОБА_1 у присутності двох свідків від підписання протоколу, ознайомлення зі змістом протоколу, отримання примірнику протоколу та доведення ОСОБА_1 змісту протоколу;

- даними протоколу про адміністративне затримання від 29 травня 2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з метою з"ясування обставин правпорушень, передбачених ч.2 ст.185-10, ч.1 ст.202 КУпАП, було затримано о 17 год. 30 хв. 29 травня 2025 року, на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення. Затриманий ОСОБА_1 30.05.2025 о 14 год. 25 хв. був звільнений на підставі з`ясування обставин правопорушення;

- протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 29 травня 2025 року, за відомостями якого сержант з матеріального забезпечення ВТТ ОСОБА_7 , у присутності двох понятих провів особистий огляд, огляд речей ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_8 від 29.05.2025, в яких вказує про обставини події, що мали місце 29.05.2025 за участі ОСОБА_1 . Зокрема, зазначив, що в рамках проведення «Спільних заходів» (КТД «Кордон») військовослужбовцями Держприкордонслужби (відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_1 ), з метою проведення пошукових заходів з пошуку правопорушників, з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, встановлення осіб, причетних до незаконного перетинання державного кордону України 13 (тринадцятьма) громадянами України ромської національності було вислано прикордонний наряд «Прикордонний патруль» на чолі з ОСОБА_9 у складі: начальника ПОРВ (з м.д. н.п. Великий Березний) майора ОСОБА_10 + 4 в/сл., спільно з п`ятьма військовослужбовцями Національної гвардії України. 29 травня 2025 року о 17 год. 30 хв. в населеному пункті Великий Березний (територія Великоберезнянського територіальної громади Ужгородського району, Закарпатської області), в межах контрольованому прикордонного району, на відстані близько 6000 метрів до державного кордону України, під час опитування громадян України ромської національності, на вимогу ОСОБА_11 та майора ОСОБА_10 під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, законну неодноразово повторену вимогу пред`явити документи, що посвідчують особу, чотири особи чоловічої статі ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , у складі групи осіб, під час дії правового режиму воєнного стану, відкрито відмовилися виконувати, при цьому, використовували нецензурну лайку, перешкоджали законній діяльності військовослужбовців Держприкордонслужби, шляхом оточення службових автомобілів та підбурювання інших осіб ромської національності, які перебували поблизу, до невиконання законних вимог військовослужбовців. На вимоги припинити протиправну поведінку не реагували. В подальшому ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , розпочали кидати каміння та цеглу в нашому напрямку, чим пошкодили 2 (два) службові автомобілі марки «Peugeot Landtrek» та завдали тілесних ушкоджень. В подальшому вказані громадяни були затримані;

- письмовими поясненнями начальника ПОРВ (з м.д.н.п. Великий Березний) ОСОБА_10 від 29.05.2025, заступника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_13 , командира 2-го патрульного взводу патрульної роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних та охорони громадського порядку) військової частини НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_14 від 29.05.2025, в яких останні вказують про обставини події, що мали місце 29.05.2025 за участі гр. ОСОБА_3 . Зазначені пояснення узгоджуються з поясненнями ОСОБА_11 ;

- даними талону №7763/1233, виданим травматологічним пунктом КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради; талону №7762/1232, виданим травматологічним пунктом КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради; повідомлення начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ОСОБА_15 від 30.05.2025 №02.10/4/7376-25; повідомлення в.о. начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ОСОБА_16 від 30.05.2025 №02.1/2/7389-25;

- даними фототаблиці із зображенням пошкодженого транспортного засобу та осіб чоловічої статі з наявними тілесними ушкодженнями; фототаблиці із відображенням публікацій статей в мережі Інтернет;

- даними витягу з книги прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на 29/30 травня 2025 року, щодо особового складу та результатів виконання плану охорони державного кордону/здійснення прикордонного контролю;

- дослідженими у судовому засіданні відеофайлами, що наявні на оптичному диску, який міститься в матеріалах справи.

Суд констатує, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного станув Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022року, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який відповідно до Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово продовжувався, зокрема, востаннє Указом Президента України №235/2025 від 15.04.2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 09.05.2025 року строком на 90 діб.

Відтак правопорушення ОСОБА_1 вчинив у період дії воєнного стану.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності з точки зору допустимості, об`єктивності та достатності, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та його наслідків, обставин справи, характеризуючих особу порушника даних, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним протиправних дій в подальшому.

Даних про притягнення протягом року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 судом не встановлено.

Відповідно до ст.35 КУпАП суд визнає обставиною, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 - вчинення правопорушення в умовах надзвичайних обставин, а саме воєнного стану.

Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, визначених ст.17 КУпАП, у даній справі не встановлено, передбачені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи не закінчились.

У порядку вимог ст.ст. 33 - 35 КУпАП суд враховує встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, характер скоєного проступку, умови та ситуацію, в яких правопорушення вчинено, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, наявність обставини, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення, враховуючи ступінь провини винної особи та її майновий стан, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення за ч.2 ст.185-10 КУпАП в межах санкції вказаної частини статті у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання суду, таке стягнення буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 і відповідатиме визначеній ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Згідно положень ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути в даній справі судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 185-10, 252, 283, 284, 285, 287 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень, на рахунок №UА0007393, отримувач коштів ГУК у Закарпатській області/ВеликоберезнянськаТГ/21081100, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету 21081100.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу - 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на рахунок №UА0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету 22030106.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області.

Суддя Зизич В.В.