Житомирський апеляційний суд
Справа №295/190/25 Головуючий у 1-й інст. Кузнецов Д. В.
Номер провадження №33/4805/572/25
Категорія ст. 122-4 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Колупаєва В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2025 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не була учасником ДТП, а автомобілем керувала її мати ОСОБА_2 . Постановою від 28 січня 2025 року у справі № 295/18805/24 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП за ст. 124 КУпАП. У день вчинення дорожньо-транспортної пригоди 12 грудня 2024 року учасники домовились про відсутність будь-яких претензій один до одного та роз`їхались, хто та з якою метою викликав працівників поліції скаржниці не відомо. Вказала, що у той день зранку знаходилась на робочому місці у Студії здорової шкіри ОСОБА_4 у м. Вінниця, вул. Замостянська, 21, про що надала відповідну довідку. Працівники поліції без її належного повідомлення склали щодо неї протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, виклики в судове засідання вона також не отримувала.

Зазначила, що у її діях відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 122-4 КУпАП, а вина не доведена.

Одночасно, скаржник вказала, що не мала можливості оскаржити постанову Богунського районного суду м. Житомира у межах встановленого законом строку, оскільки у зв`язку з проживанням у м. Вінниці, не отримувала поштової кореспонденції, яка надходила за адресою місця її реєстрації у м. Житомирі. Копію оскаржуваної постанови отримала 01 квітня 2025 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Апеляційну скаргу подала із пропуском встановленого законом строку 04 квітня 2025 року. На підставі викладеного вважає, що має право на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з тим, що доводи скаржника щодо поважності причини пропуску строку узгоджуються із матеріалами справи, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника адвоката Колупаєва В.В., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону суд першої інстанції в повному обсязі не дотримався, а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 205578 від 26 грудня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 12 грудня 2024 року о 08 годині 10 хвилин, керуючи транспортним засобом Ford Focus номерний знак НОМЕР_1 , стала учасницею ДТП, місце якої залишила, чим порушила вимоги п. 2.10 а Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Вказаний протокол складений за відсутності ОСОБА_1 . До матеріалів справи долучений лист УПП в Житомирській області від 16 грудня 2024 року про запрошення ОСОБА_1 для складення адміністративного матеріалу, проте відомостей щодо відправлення та вручення вказаного листа матеріали справи не містять.

Крім того, до матеріалів справи долучена неякісна копія протоколу про адміністративне правопорушення, текст якої є нерозбірливим (а.с. 7).

Згідно копії письмових пояснень ОСОБА_3 останній пояснив, що 12 грудня 2024 року він допустив зіткнення з автомобілем марки Форд номерний знак НОМЕР_1 , жінка, яка перебувала за кермом, після спілкування з ним залишила місце пригоди (а.с. 8).

Згідно копії рапорту працівника поліції працівники поліції прибули на виклик за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 1, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки Renault, н.з. НОМЕР_2 здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Ford, н.з. НОМЕР_1 , під керування особи жіночої статі, яка залишила місце ДТП. На ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, складено схему ДТП, відібрано пояснення (а.с. 9).

За поясненнями скаржника постановою від 28 січня 2025 року у справі № 295/18805/24 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні 12 грудня 2024 року вказаного ДТП за ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб Ford Focus, н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 (а.с. 6).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, доведена та підтверджується зібраними у справі доказами.

В той же час, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що не була належним чином повідомлена про час та місце складення адміністративних матеріалів, а також про розгляд справи судом. Про прийняття судом оскаржуваної постанови дізналась 01 квітня 2025 року, після того, як її мати ОСОБА_2 , яка була учасником ДТП 12 грудня 2024 року у ЄДРСР поцікавилась про наявність будь-яких судових рішення щодо даної пригоди. Ознайомившись з матеріалами справи, ОСОБА_1 дізналась, що саме її притягнули до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке вона не вчиняла. Хоча, вона і є власником автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , проте мати користується ним. Надала довідку від 01 квітня 2025 року про те, що ОСОБА_1 12 грудня 2024 року з 08-30 год до 20-30 год знаходилась на робочому місці у Студії здорової шкіри ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Також надала договір укладений між нею та ОСОБА_5 від 29 вересня 2024 року, за умовами якого скаржник орендує квартиру АДРЕСА_2 .

Судова повістка про виклик ОСОБА_1 на 05 лютого 2025 року в судове засідання повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», ще не може вважатися належним викликом особу у розумінні ст. 268 КУпАП.

Відтак, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП за відсутності інших об`єктивних доказів на підтвердження факту вчинення нею правопорушення, не може слугувати доказом винуватості останньої у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

На переконання апеляційного суду, наявні в матеріалах справи докази, які були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції, є недостатніми для висновку про винуватість ОСОБА_1 вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Натомість, обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.

Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вбачаючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про недоведеність матеріалами справи винуватості апелянта у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає необхідним постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу в її діях даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП .

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь