Справа № 752/7917/25
Провадження №: 3/752/3542/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Бондаренко Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код невідомий, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 14.03.2025 року о 23 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Юлії Здановської, буд. 19/11, керував транспортним засобом «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - Омельченко О.М. в судовому засіданні просив закрити провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свою позицію обгрунтував тим, що в матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом, оскільки в той день за кермом транспортного засобу «Toyota» була його дружина, а він сидів на передньому пасажирському сидінні. Вказав, що після зупинки транспортного засобу дружина ОСОБА_1 вийшла з машини і пішла додому, а ОСОБА_1 залишився чекати в машині, а через деякий час працівники поліції під`їхали та пред`явили зауваження, відносно того, що ОСОБА_1 пересів з водійського сидіння на пасажирське і запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Вказав, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду в разі підтвердження працівниками поліції факту керування ним транспортним засобом в той день, однак такого підтвердження вони йому не надали. Також захисник вказав, що ОСОБА_1 не було надано направлення на проходження огляду, а відеозапис є не безперервним, тому, на думку захисника, редагувався, що дає підстави стверджувати, що відеозапис є неналежним доказом у справі. Вказав, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 права, а тому, на думку захисника, є всі підстави для закриття провадження у справі.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Так, за результатами дослідження матеріалів справи, в тому числі перегляду в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, тому вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вина підтверджується зібраними у справі доказами.

Твердження захисника про відсутність доказів щодо факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу повністю спростовується відеозаписом, з якого вбачається, що працівники поліції встановили факт перебування саме ОСОБА_1 за кермом, зокрема, поліція переслідувала автомобіль, після його зупинки негайно підійшли до автомобіля, але за кермом дійсно водій був відсутній, натомість він сидів на передньому пасажирському сидінні. Будь-які інші особи в автомобілі чи поруч з ним були відсутні. Позиція сторони захисту про те, що за кермом була дружина ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 також спростовується вищевказаним відеозаписом, оскільки на місці подій ОСОБА_1 сказав, що за кермом був його друг, ПІБ або будь-які контактні дані щодо нього працівникам поліції не повідомив. Із врахування викладеного суд доводи сторони захисту відхиляє та вважає встанволеним факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Вказівка захисника про те, що ОСОБА_1 , не було повідомлено прав та обов`язків також повністю спростовується відеозаписом, з якого чітко вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 права, обов`язки, процедуру відмови від проходження огляду, наслідки такої відмови та процедуру проходження огляду, і після відмови ОСОБА_1 склали протокол відповідно до вимог чинного законодавства, а тому таку вказівку захисника суд до уваги не приймає.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було надано направлення на проходження огляду не впливає на факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду. Крім того, наявність або відсутність такого направлення також не впливає, на право самостійно звернутись до медичного закладу для проходження огляду, однак ОСОБА_1 таким правом не скористався.

Вказівка захисника про те, що відеозапис не є безперевним є слушною, проте відеозапис, на якому зафіксовані обставини викладені у протоколі є безперервним. Крім того, суддя відхиляє доводи захисника про те, що відеозапис редагувався, оскільки така вказівка є надуманою, а отже, відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Враховуючи, що за відмову від проходження огляду водій несе відповідальність згідно з чинним законодавством так само, як і за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 605,60 грн., підлягає стягненню із ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Г.В. Бондаренко