Справа № 304/1132/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/701/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ковальчук О. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.07.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 142104 від 27.04.2024 та постанови суду від 23.07.2024 вбачається, що 26.04.2024 о 22 год 35 хв, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 , на околиці населеного пункту Новоселиця Ужгородського району Закарпатської області, на напрямку 176-178 прикордонних знаків, на відстані 3000 метрів до Державного кордону України був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 при спробі незаконного перетину Державного кордону з України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ковальчук О. В. просить постанову судді від 23.07.2024 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що висновок про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтується на рапорті працівника прикордонної служби, схем затримання на ділянці, тобто фактично на поясненнях зацікавлених осіб, які є працівниками прикордонної служби. Матеріали справи не містять доказів щодо факту перетину ОСОБА_1 державного кордону, а також відсутні відомості про те, що місце, де його було затримано, не є дозволеним для проходження людей біля державного кордону. Вважає, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення, рапорта працівника прикордонної служби, який підтверджує лише

-2-

місце затримання, схеми затримання, яка суперечить рапорту, не є достатнім для переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Разом з тим, зазначає про недоведеність прямого умислу ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону. Складений щодо ОСОБА_1 протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Ковальчук О. В., на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. Захисник-адвокат Ковальчук О. В. повідомлена за допомогою смс-повідомлення, а ОСОБА_1 поштовим зв`язком. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Ковальчук О. В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 142104 від 27.04.2024 стверджується, що 26.04.2024 о 22 год 35 хв, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 , на околиці населеного пункту Новоселиця Ужгородського району Закарпатської області, на напрямку 176-178 прикордонних знаків, на відстані 3000 метрів до Державного кордону України був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 при спробі незаконного перетину Державного кордону з України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

-3-

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 26.04.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , поясненнями офіцера (оперуповноваженого) ПОРВ (з м. д. АДРЕСА_2 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 , заявою ОСОБА_1 , схемою виявлення на ділянці відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , копіями протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та адміністративне затримання, складених щодо ОСОБА_4 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що офіцер (оперуповноважений) ПОРВ (з м. д. АДРЕСА_2 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що офіцер (оперуповноважений) ПОРВ (з м. д. АДРЕСА_2 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до примусового визнання вини та підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь - яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що висновок про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтується на рапорті працівника прикордонної служби, схем затримання на ділянці, тобто фактично на поясненнях зацікавлених осіб, які є працівниками прикордонної служби, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі є неспроможними та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Із цих підстав, як необґрунтовані та повністю спростовані наявними в матеріалах справи доказами, якими беззаперечно підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні

-4-

адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення, рапорта працівника прикордонної служби, який підтверджує лише місце затримання, схеми затримання, яка суперечить рапорту, не є достатнім для переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд зазначає, що докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Доводи сторони захисту про те, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, оскільки зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення. При цьому, захисник не конкретизує, які саме обставини, відомості чи їх відсутність свідчать про невідповідність протоколу вимогам закону.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами.

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

-5-

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 26.04.2024 о 22 год 35 хв ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 176-178 прикордонних знаків, тобто на ділянці прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на околиці населеного пункту Новоселиця Ужгородського району.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а навпаки надав письмові пояснення про те, що мав намір на незаконний перетин державного кордону і всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень.

Із цих підстав, неспроможними і такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів щодо факту перетину ОСОБА_1 державного кордону, а також відсутні відомості про те, що місце, де його було затримано, не є дозволеним для проходження людей біля державного кордону.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника-адвоката Ковальчук О. В. - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною

-6-

захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ковальчук О. В. залишити без задоволення, а постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.07.2024 щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя