КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю захисника Бабича В.А. у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк чотири місяці.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 09 грудня 2024 року о 22 годині 35 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «SKODA», моделі «OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вулицею Шахтобудівників у селі Македони Обухівського району Київської області, на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану шляхом увімкнення проблискового маячка червоного і синього кольору та звукового сигналу, не зупинив автомобіль та продовжив рух.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказує на те, що він не погоджується з висновками суду, вважає оскаржувану постанову судді незаконною у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи та невідповідність висновків викладених у судовому рішення фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що працівниками поліції, всупереч ч. 4 ст. 256 КУпАП, не були роз`яснені права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вважаючи відеозапис з нагрудної камери поліцейського неналежним доказом, апелянт звертає увагу на те, що доданий до матеріалів справи відеозапис не є безперервним, у зв`язку з чим неможливо достовірно встановити хто саме керував транспортним засобом.

Для встановлення вини у зазначеному правопорушенні необхідно встановити факт керування особою транспортним засобом та що подана вимога працівника поліції про зупинку транспортного засобу була чіткою та зрозумілою для відповідного учасника руху, але у справі відсутні відповідні докази про вчинення правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 484863 від 10 грудня 2024 року, на думку апелянта, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки викладена суть адміністративного правопорушення містить суперечності.

Зокрема, у протоколі зазначено, що водій порушив підпункт «а» пункту 8.9 Правил дорожнього руху, однак зі змісту протоколу вбачається, що водій також не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу за допомогою увімкнення проблискових маячків синього і червоного кольору, що не відповідає змісту підпункту «а» пункту 8.9 Правил дорожнього руху.

Водночас, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, інших доказів про вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення, матеріали справи не містять.

Окрім того, на думку апелянта, судом першої інстанції порушено вимоги КУпАП щодо ч. 2 ст. 36 КУпАП, оскільки будучи обізнаним про те, що одним і тим же суддею розглядається в одному й тому ж суді дві справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності однієї і тієї ж особи - ОСОБА_1 суддя не вжив заходів щодо об`єднання цих справ в одне провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Миронівського районного суду Київської області від18 лютого 2025 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 484863 від 10 грудня 2024 року, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, рапортом поліцейського.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, є надуманими та спростовуються наведеними у постанові судді районного суду доказами.

Зокрема твердження апелянта про те, що для встановлення вини у правопорушенні, необхідно встановити факт керування особою транспортним засобом а, подана вимога працівника поліції про зупинку транспортного засобу повинна бути чіткою та зрозумілою для відповідного учасника руху, є безпідставними, з огляду на таке.

На відеозаписі з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, як поліцейські, перебуваючи у службовому автомобілі, переслідують автомобіль марки «SKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який втікав від поліції, не зважаючи на вимогу про зупинку транспортного засобу, завчасно поданої працівниками поліції шляхом звукового сигналу на службовому автомобілі, водій не зупинився. Окрім того, таку вимогу було оголошено працівником поліції через гучномовець.

Дані відеозапису дають підстави стверджувати, що водій бачив та чув сигнали працівників поліції про вимогу про зупинку відображеного на відео автомобіля. Більш того, на відеозаписі видно реєстраційний номер автомобіля, водій якого не бажає добровільно виконувати вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу - НОМЕР_1 .

Працівники поліції слідували за автомобілем та приїхали до місця проживання ОСОБА_1 , ворота подвір`я будинку та вхідні двері будинку були відкриті.

Також на відеозапису зафіксовано, як у розмові з працівниками поліції ОСОБА_1 , відмовляючись від того, що він керував автомобілем, вказує на те, що автомобілем керував його неповнолітній син, проте на відео чути голос дитини, яка заперечує вказані факти, посилаючись на те, що була вдома та спала.

Вказані обставин обґрунтовано були розцінені суддею районного суду, як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності.

Що стосується доводів апелянта про відсутність повного та безперервного відеозапису, то вони є неспроможними, оскільки на відеозаписі зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП є безпідставними, оскільки протокол містить усі дані, передбачені вказаною статтею.

Також надуманими є доводи апеляції, що в протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення не відповідає вимогам п. 8.9 а ПДР України, оскільки в протоколі складеного щодо ОСОБА_1 чітко зазначено, що він порушив вимоги п. 8.9 б та п. 2.4 ПДР.

Згідно з п. 8.9 б ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається працівником поліції за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу, а відповідно до на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1, дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу, дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав.

Наведеними у постанові судді районного суду доказами підтверджується, що працівники поліції подавали водієві автомобіля «SKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким виявився ОСОБА_1 , вимогу про зупинку транспортного засобу відповідно до положень п. 8.9 б ПДР України, проте вказаний водій не виконав вимоги поліцейських про зупинку, як цього вимагає п. 2.4 ПДР України.

Отже, висновок, викладений у постанові судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року про доведеність вини ОСОБА_1 та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо дотримання прав особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді, то матеріали справи не містять будь-яких про порушення таких прав.

Зокрема, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Посилання в апеляції на порушення суддею районного суду вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП при розгляді справи щодо ОСОБА_1 , оскільки суддя не вжив заходів щодо об`єднання цих справ в одне провадження, не ґрунтується обставинах справи та н6е відповідає вимогам закону.

Так, ст. 36 КУпАП не зобов`язує суддю об`єднувати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення, як це трактує апелянт, оскільки вказана стаття стосується правил накладення адміністративних стягнень у випадку, коли особа вчинила кілька правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою).

У цій справі суддею районного суду розглядався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серії ААД № 484863 від 10 грудня 2024 року за ст. 122-2 КУпАП, матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що у провадженні цього ж судді перебували матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за іншими статтями КУпАП, а тому у цьому випадку не було підстав для застосування вимог ст. 36 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена, оскільки вона не містить у собі достатніх підстав для висновку про те, що постанова судді про визнання його винним та притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КупАП, є незаконною та необґрунтованою, а тому за наслідками її розгляду суддя апеляційного суду має ухвалити рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 371/1865/24

Провадження № 33/824/1808/2025

Головуючий у першій інстанції Капшук Л.О.

Доповідач Ковальська В.В.