ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1121/25 Справа № 243/1690/25 Суддя у 1-й інстанції - Пронін С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Сербіної І.В.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Мамая А.С.,

доповнену апеляційну скаргу адвоката Мамая А.С., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , командира роти, капітана, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2025 року встановлено, що 17 лютого 2025 року о 00 год. 03 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Touareg» номерний знак НОМЕР_3 біля буд. № 8 по вул. Міська у м. Слов`янськ Краматорського району Донецької області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 7510» та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В доповненій апеляційній скарзі захисник Мамай А.С. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясував всіх обставин події у справі про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_1 не був належним чином у встановленому законом порядку направлений працівником поліції для проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Наполягає, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинки є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків або з проведенням обов`язкової відеофіксації складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку № 1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Однак, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння за формою згідно додатку 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з відміткою інспектора про відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду. Тому вважає, що у справі не вбачається достатніх доказів чи підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу і був належним чином направлений до закладу охорони здоров`я для проведення відповідного огляду, але відмовся від його проведення.

Звертає увагу, що на відеозаписі з нагрудної бодікамери лише зафіксовано, що працівник поліції усно запропонував ОСОБА_1 проїхати до місцевої наркології міста Слов`янськ. Однак, такого закладу охорони здоров`я із такою назвою не існує. Адресу закладу охорони здоров`я, до якого нібито пропонується проїхати, працівник поліції також не називає.

Зазначає, що будь-які усні вимоги працівника поліції, які не були ним оформлені належним чином у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 абсолютно законно не взяв до уваги

Звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи є небезперервним, та не містить проміжок часу між 00:10:11 та 00:16:28. Наполягає, що з відеозапису бодікамери було штучно видалено (вирізано) більше 6 хвилин подій.

Сторона захисту наполягає, що в цей час працівники поліції, шляхом погроз настання негативних правових наслідків, пов`язаних із подальшим проходженням ОСОБА_1 військової служби (погрози звільнення ОСОБА_1 з посади та направлення його безпосередньо на лінію бойового зіткнення), фактично змусили і схилили ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Наполягає, що в даному випадку має місце вчинення працівниками поліції активних дій з метою схиляння, переконання та/або примушення водія відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. Захисник вбачає ознаки провокації правопорушення, яка виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності. Як наслідок, сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому правопорушення.

Захисник вважає, що працівниками поліції було здійснено незаконну зупинку військового транспортного засобу під керуванням діючого військовослужбовця і проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовця неуповноваженою особою, на що безпідставно не звернув увагу суд 1-ї інстанції.

Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наполягає, що сама по собі участь захисника у відповідній справі про адміністративне правопорушення, так само як і передбачена можливість розгляду судом справи за відсутності обвинуваченого (з дотриманням вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП), не надавала суду право розглянути справу за відсутності особи у випадку, якщо його неявка в судове засідання відбулася з поважних і об`єктивних причин.

Вважає, що судом призначено покарання без врахування принципу індивідуалізації, яке унеможливлює виконання особою конституційного обов`язку із захисту Батьківщини. Зазначає, що накладаючи у відношенні ОСОБА_1 додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд першої інстанції порушив вимоги ст. 33 КУпАП і не врахував повідомлені стороною захисту відомості про особу порушника, обставини, що пом`якшують відповідальність.

Звертає увагу, що Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання.

Зазначає, що в ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Просить врахувати, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та виконання ним військових обов`язків напряму пов`язано із необхідністю використання транспортного засобу та оперативної передислокації. Позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на один рік фактично паралізує не тільки військову службу самого ОСОБА_1 , але й решти підпорядкованих йому військовослужбовців його роти, оскільки без права керування транспортним засобом ОСОБА_1 позбавлений можливості виконувати безпосередні свої службові військові обов`язки.

Просить врахувати, що автомобіль та право керування ним об`єктивно потрібні ОСОБА_1 для подальшого проходження служби в Збройних силах України, а тому в даному випадку вбачається можливим не застосовувати такий вид додаткового стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.

Позиції сторін в суді :

Захисник Мамай А.С., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні просив його доповнену апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Від захисника Турчак М.В. надійшла повідомлення, що між нею та ОСОБА_1 припинено повноваження захисника і в подальшому його захист по даній справі нею здійснюватися не буде.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи клопотання захисника про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 7510» та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді належним чином врахував зазначені вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності події та складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 982494 від 17.12.2025 року, з якого вбачається, що 17 лютого 2025 року о 00 год. 03 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Touareg» номерний знак НОМЕР_3 біля буд. № 8 по вул. Міська у м. Слов`янськ Краматорського району Донецької області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 7510» та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений;

- рапортом інспектора взводу № 1 роти № 2 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Віслогузова Р., згідно якого, 17.02.2025 о 00 год. 03 хв. в місті Слов`янськ по вул. Міська біля буд. № 8, працівниками поліції за порушення комендантської години було зупинено транспортний засіб «Volkswagen Touareg» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 . В ході перевірки документів та при спілкуванні з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя та виражене тремтіння пальців рук. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або пройти огляд у медичному закладі на що останній відповів відмовою. Відносно водія складено протокол за порушення п. 2.5 ПДР України серії ААД № 982494 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, водія від керування транспортним засобом відсторонено;

- відеозаписом, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 982494, на якому зафіксовано, як працівники поліції переслідують та зупиняють транспортний засіб «Volkswagen Touareg» номерний знак НОМЕР_3 (на чорному фоні) під керуванням водія ОСОБА_1 , який представився військовослужбовцем ЗСУ. Поліцейським повідомлено ОСОБА_1 про причину зупинку транспортного засобу (порушення комендантської години) та про виявлення у останнього конкретних ознак алкогольного сп`яніння, а саме запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та виражене тремтіння пальців рук, після чого поліцейським запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі наркології міста Слов`янськ, на що ОСОБА_1 відмовився. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про відповідальність за відмову від проходження огляду. Після чого працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 права згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, складено протокол про адміністративне правопорушення, роз`яснено суть адміністративного правопорушення та вручено копію протоколу. Також, на відеозапису зафіксовано, як ОСОБА_1 намагався домовитися із поліцейськими, вирішити питання щодо звільнення його від адміністративної відповідальності та просив його відпустити, але йому було відмовлено та попереджено про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 17 лютого 2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Доводи сторони захисту щодо визнання відеозапису недопустимим через його небезперервність ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, оформлення матеріалів адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

В той же час з наданого відеозапису вбачається, що поведінка водія ОСОБА_1 та його зовнішні ознаки, які були оголошені йому працівником поліції, (відео «export», починаючи з 0:07:20), а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, давали поліцейським підстави для підозри, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, від чого ОСОБА_1 відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі (відео «export», починаючи з 0:08:00 та з 0:08:29).

Включення камери, якою було зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, відбулося з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків, і піддавати сумніву зміст даного відеозапису з наведених захисником підстав у суду немає. Переривання відеозапису на час складання протоколу також не є достатньою підставою для висновку про відсутність у діях водія, який відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що не лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 щодо вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а і сукупність цієї обставини з іншими доказами у даній справі підтверджує вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення або провокації з їх боку до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного розгляду не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини. Крім того, в матеріалах справи не містяться та стороною захисту не надано на час розгляду апеляційним судом доказів щодо оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі, не оспорюючи наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.

Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає такими, що не підтверджуються матеріалами справи апеляційні, доводи про визнання недопустимими, недостовірними та неналежними доказів у даній справі.

Отже, законність вимоги працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння обумовлена виявленням у цього водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП та вимогами п. 2.5 ПДР.

Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено неуповноваженою особою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ст. 15 КУпАП встановлено, що за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи сторони захисту про порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки справу було розглянуто за відсутності особи, стосовно якої вирішувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , лише за участі його захисника Маленко Г.С., апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з оскарженої постанови суду 1-ї інстанції та матеріалів справи, розгляд судом 1-ї інстанції було здійснено за участі захисника Маленко Г.С., яка представляла інтереси ОСОБА_1 , якою було надано як письмові клопотання в судовому засіданні, так і усні, чим реалізовано право ОСОБА_1 на захист. На участі свого підзахисного захисник не наполягала. Крім того матеріали справи не містять клопотань самого ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про застосування положень ст. 69 КК України при обранні виду та міри покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 як то позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Доповнену апеляційну скаргу адвоката Мамая А.С. залишити без задоволення.

Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин