Справа № 308/1122/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Наумова Н.В., за участю: прокурора Кизименко К.О. та захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Мокрянина М.М., розглянувши матеріали Управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області Департаменту стратегічних Національної поліції України про притягнення громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , місце роботи: Оноківська сільська рада, головний спеціаліст відділу комунікацій та документообігу, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Як зазначено у протоколі від 16.01.2025 року № 22 про порушення ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради та виконуючи обов`язки голови виконавчого комітету Оноківської сільської ради, будучи посадовою особою місцевого самоврядування 13 рангу у межах сьомої категорії та суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», керуючись приватним немайновим інтересом, діючи в інтересах свого безпосереднього керівника, 01.07.2024 маючи на підписі додаток № 1 до Розпорядження Оноківського сільського голови за № 61/01-36 в якому встановила фактичний розмір премії виконувачу обов`язки начальника відділу комунікацій та документообігу ОСОБА_2 в сумі 36000,00 гривень, яка є її безпосереднім керівником, як головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради та не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про наявний конфлікт інтересів, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Кизименко К.О. наполягала на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, оскільки вважає що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення.

Захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Мокрянин М.М. подав до суду клопотання від 18.03.2025 року про закриття провадження у цій справі на підставі ч. 1, 2 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу зазначеного адміністративного правопорушення та закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, з підстав зазначених у клопотанні.

На підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності суду надані: протокол від 16.01.2025 року № 22; розпорядження Оноківської сільської ради від 01.07.2024 року № 61/01-36 «Про преміювання працівників Оноківської сільської ради» із додатком № 1 до нього; лист УСР в Закарпатській області від 20.08.2024 року № 34179/106-2024; лист Оноківської сільської ради без дати; витяг з рішення Оноківської сільської ради від 02.11.2023 № 1797-ХХХІV-VІІІ «Про затвердження «Положення про преміювання…» з витягом з Додатка до рішення «Положення про преміювання...» та іншими додатками; витяг з рішення Оноківської сільської ради від 30.01.2024 № 1953-ХХХІХ-VІІІ «Про внесення змін до структури сільської ради…» із Додатками № 1, 2 Структура і штатна чисельність..; Посадова інструкція головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради від 21.03.2024 року; Посадова інструкція головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради від 19.02.2024 року; Посадова інструкція головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради від 21.03.2024 року; Розпорядження Оноківської сільської ради від 21.03.2024 року № 54-01-35-к «Про переведення ОСОБА_1 »; Попередження про обмеження від 12.07.2021 року; розпорядження Оноківської сільської ради від 02.01.2024 року № 01 «Про покладення обов`язків»; розпорядження Оноківської сільської ради від 21.03.2024 року № 55/01-35-к «Про внесення змін до розпорядження «Про покладення обов`язків»; Посадова інструкція головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради від 18.02.2024 року; характеристика на ОСОБА_1 ; витяг з рішення Оноківської сільської ради від 08.11.2022 року № 1174-ХІХ-VІІІ «Про внесення змін до рішення…»; витяг з рішення Оноківської сільської ради від 30.08.2024 року № 1953-ХХХІХ-VІІІ «Про внесення змін до структури…» з додатками Структура і штатна чисельність…; витяг з рішення від 04.04.2024 року № 1980-ХLІ-VІІІ «Про затвердження Положення про структурні підрозділи сільської ради в новій редакції»; лист УСР від 27.08.2024 № 36619/106-2024; Положення про відділ комунікації та документообігу Оноківської сільської ради; рапорт від 09.08.2024; Інформація про особу ОСОБА_1 ; лист УСР від 09.09.2024 № 40916/106-2024; лист НАЗК від 13.09.2024 № 93-06/67204-24; лист УСР від 25.10.2024 № 56456/106-2024; лист УСР від 11.11.2024 № 61686/106-2024; лист УСР від 22.11.2024 № 65017/106-2024 із доказами направлення; лист УСР без дати із доказами направлення; рапорт від 16.01.2025; конверт із доказами направлення.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Приміткою до зазначеної статті передбачено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції". У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Як зазначено у п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 який був направлений головам Апеляційних судів областей для забезпечення однакового і правильного застосування судами загальної юрисдикції Закону України «Про запобігання корупції» та положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р. А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи.., що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення 6 дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.

3) наявність повноважень на прийняття рішення.

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Заслухавши прокурора та захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проаналізувавши надані докази, суд дійшов до наступних висновків:

Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, пов`язаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють.

При цьому статтею 29 Закону «Про запобігання корупції» встановлені заходи зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів, а саме зазначено, що зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом:

1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів;

2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень;

3) обмеження доступу особи до певної інформації;

4) перегляду обсягу службових повноважень особи;

5) переведення особи на іншу посаду;

6) звільнення особи.

Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів, можуть самостійно вжити заходів щодо його врегулювання шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих це документів безпосередньому керівнику або керівнику органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади.

Позбавлення приватного інтересу має виключати будь-яку можливість його приховування.

Як вбачається з наданих суду доказів, а саме: із Структури і штатної чисельності апарату Оноківської сільської ради та її виконавчих органів (крім юридичних осіб публічного права) у сільській раді наявний відділ комунікацій та документообігу із начальником 1 одиниця та головний спеціаліст 4 одиниці та іншими працівниками.

При цьому, ОСОБА_1 за розпорядженням Оноківської сільської ради від 21.03.2024 року № 54/01-35-к була переведена на посаду головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради, а за розпорядженням Оноківської сільської ради від 02.01.2024 року № 01 на ОСОБА_1 із 02.01.2024 року були покладені обов`язки голови виконавчого комітету. Зазначений факт також підтверджується підписом ОСОБА_1 на Посадовій інструкції головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради.

Згідно Посадової інструкції головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради, 14.02.2024 року ОСОБА_2 була ознайомлена із цією інструкцією.

Розпорядження Оноківської сільської ради від 02.01.2024 року № 01 також містить вказівки щодо начальника відділу комунікації та документообігу ОСОБА_3 , що прямо підтверджує факт існування керівника цього відділу та прямо суперечить відомостям, зазначеним у протоколі.

Зазначені факти не спростовані жодними доказами.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із призначенням працівника виконуючим обов`язки, здійснюється на підставі Кодексу законів про працю України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 (у редакції від 11 грудня 1986 року), що діє в частині, яка не суперечить КЗпП України та іншим нормативно-правовим актам України.

За абзацом 1 пункту 1 Роз`яснення 1965 року тимчасовим замісництвом вважається виконання службових обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю.

Згідно з пунктом 2 Роз`яснення 1965 року призначення працівника виконуючим обов`язки за вакантною посадою не допускається. Таке можливе лише за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. Керівник підприємства, установи, організації зобов`язаний не пізніше місячного строку з дня прийняття працівника на роботу надати документи для його призначення на посаду до вищого органу управління. Цей орган в місячний строк з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівникові про результати.

Аналогічні роз`яснення містяться у листі Міністерства соціальної політики України від 21 липня 2011 року № 591/13/84-11 де зазначено, що виконання службових обов`язків за більш відповідальною посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це пов`язано із розпорядчими функціями, працівником, який працює на тому ж підприємстві, в установі, організації - є тимчасовим замісництвом. Працівник, який заміщує тимчасом відсутнього працівника, на період замісництва звільняється від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором за основним місцем роботи.

Застосування вказаних норм права узгоджуються з правовими висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року № 333/7100/15-ц, від 16 травня 2018 року № 756/5123/16-ц.

З урахуванням викладеного, встановленим є той факт, що на час прийняття спірного рішення 01.07.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у трудових відносинах із Оноківською сільською радою та працювали на рівнозначних посадах - головного спеціаліста відділу комунікацій та документообігу Оноківської сільської ради, при цьому ОСОБА_1 тимчасово виконувала обов`язки голови виконавчого комітету Оноківської сільської ради. Відтак між ними був відсутній приватний немайновий інтерес, зумовлений прямим підпорядкуванням за основним місцем роботи, як це зазначено у протоколі, та, відповідно, був відсутній обов`язок повідомляти про конфлікт інтересів та вживати будь які заходи щодо його врегулювання.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись суддею у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 172-7, 245, 247, 252, 279, 280, 284, 287-291 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі № 308/1122/25, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , місце роботи: Оноківська сільська рада, головний спеціаліст відділу комунікацій та документообігу, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області, який виніс постанову. Місцевий суд протягом трьох днів надсилає апеляційну скаргу разом із справою у відповідний апеляційний суд.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Наумова