Справа № 135/703/25
Провадження № 3/135/275/25
ПОСТАНОВА

іменем України

21.05.2025 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2025 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання батька - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , вчинила щодо свого батька ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, що полягало у висловлюванні на його адресу нецензурних слів. Зазначені дії спричинили шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

ОСОБА_1 належним чином та завчасно повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами провадження. Проте на судове засідання вона не з`явилася, причини неявки не повідомила, заяв або клопотань про відкладення розгляду не подавала.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа Каракуця проти України). Однак, ОСОБА_1 до суду не прибула, розглядом справи не цікавилася, своїм правом взяти участь у судовому розгляді не скористалася.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 повідомлялася про час та дату розгляду справи, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляла, з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону, а також забезпечення виконання постанови у справі.

Орган (посадова особа), який розглядає справу про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце адміністративне правопорушення; чи винна дана особа у його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковими умовами притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 173-2 КУпАП, домашнє насильство це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи, переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право тощо), внаслідок яких була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом правопорушення, передбаченого вказаною статтею, є суспільні відносини у сфері захисту прав і свобод громадян, зокрема від домашнього насильства.

Об`єктивна сторона полягає в умисному вчиненні дій, передбачених диспозицією статті, за наявності обов`язкової ознаки заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Для встановлення факту правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи вчиняла особа дії, які підпадають під ознаки домашнього насильства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, нецензурні висловлювання, самі по собі, можуть становити форму психологічного домашнього насильства, якщо вони спрямовані на приниження, обмеження волевиявлення особи, викликають емоційну нестабільність або завдають шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи. У такому випадку вони утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Виходячи з аналізу наведених норм, факт вчинення домашнього насильства, що охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце у разі настання наслідків у вигляді шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого внаслідок дій правопорушника психологічного, фізичного чи економічного характеру.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 672610, 16 травня 2025 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання батька - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , вчинила щодо свого батька ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, що полягало у висловлюванні на його адресу нецензурних слів. Таким чином, в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Протокол складено уповноваженою особою відповідно до вимог статті 256 КУпАП: в ньому зазначено дату, місце, обставини та суть правопорушення, зауважень до його змісту від ОСОБА_1 не надходило.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення також підтверджується іншими дослідженими судом письмовими доказами, зокрема: письмовими поясненнями ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , які є послідовними, узгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам, викладеним у протоколі.

На підставі всебічної та об`єктивної оцінки доказів, суд дійшов переконливого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Дії особи полягали у вчиненні психологічного насильства у формі словесних образ, що спричинили шкоду психічному здоров`ю потерпілого, а отже, відповідають ознакам правопорушення, зазначеним у диспозиції вказаної норми.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та наявність у її діях усіх елементів складу цього правопорушення.

При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, відповідно до вимог статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також зважаючи на дані про особу правопорушника, його вік, матеріальне становище, суд вважає, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в межах санкції частини першої статті 173-2 КУпАП, буде достатнім для виховного впливу на правопорушника, формування в нього стійкої правослухняної поведінки та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 39-1 КУпАП, у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено програму для кривдника, як комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Відповідно до ч.5 ст. 283 КУпАП, постанова суду про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173-2 і 173-6 цього Кодексу, повинна містити обґрунтування необхідності або відсутності необхідності направлення порушника на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, відповідно до статті 39-1цього Кодексу.

Суд бере до уваги, що правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , є першим випадком такого роду поведінки. Об`єктивних даних, що свідчили б про ризик повторного вчинення насильницьких дій, судом не встановлено. Тому, у даному випадку, відсутні підстави для направлення правопорушника на проходження програми для кривдників.

У порядку, визначеному статтею 40-1 КУпАП та пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 39-1, 40-1, 256, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя