КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2640/2025
Справа № 382/304/25
Головуючий в суді І інстанції Савчак С.П.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., за участі в режимі відеоконференції захисника Петренка Павла Івановича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Петренка Павла Івановича на постанову Яготинського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 11 лютого 2025 року о 19:20 керував транспортним засобом Chevrolet Captiva д.н.з. НОМЕР_1 в м. Київ по вул. Кіото 15 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та медичному закладі відмовився під відеозапис бодікамери, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Петренко П.І. подав апеляційну скаргу 09 квітня 2025 року, в якій просив скасувати постанову Яготинського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Наводив зміст ст. 245, 251, 256, 280 КУпАП, п. 1.10 ПДР, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правові висновки Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а про те, що керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Вказував, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують керування ОСОБА_1 автомобілем, однак судом першої інстанції вказана обставина залишена поза увагою, що вказує на невсебічне, неповне, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Наводив зміст ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, вказував, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, судом першої інстанції ця обставина не врахована, що вказує на невсебічне, неповне, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Наголошував, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 обрати один з трьох варіантів: пройти огляд на місці, у закладі охорони здоров`я або відмовитися від проходження огляду. Вказаний працівником поліції спосіб проведення огляду суперечить нормам, що регулюють порядок проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, який включає визначену послідовність дій, яку не дотримано працівником поліції. При цьому поліцейський декілька разів пропонує обрати з «трьох варіантів» та врешті-решт обирає сам варіант - відмова від проходження.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції визначено, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Вказував, що працівником поліції не дотримано вказаний пункт, оскільки він не інформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу.

Наводив зміст п. 7 розділу І, п. 8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, вказував, що на відеозаписах відсутні відомості складання поліцейським відповідного направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я або оголошення/вручення вказаного направлення поліцейським ОСОБА_1 .

Вказував, що ОСОБА_1 під час складання протоколу не роз`яснювались його права й обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а відеозапис не містить відомостей про обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 789267.

Зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 789267 зазначено наявність двох ознак сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Згідно з п. 3 розділу І Інструкції така ознака, як почервоніння очей, не визначена як ознака алкогольного сп`яніння.

Посилався на правові висновки Верховного Суду від 15 листопада 2018 року № К/9901/1403/17 (справа № 524/5536/17), вказував, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 789267 зазначено, що до протоколу додається відео з нагрудної камери, однак інформація про технічний пристрій, на який проводилась відеофіксація в протоколі, відсутня. Зокрема, в протоколі не вказана марка технічного пристрою, за допомогою якого здійснювався запис правопорушення, відсутні відомості про його сертифікацію, де саме він був розміщений, тощо.

Посилався на зміст ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», п.п. 1 п. 2 Розділу І, п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, правові висновки Верховного Суду від 18 липня 2019 року в справі № 216/5226/16-а про те, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Підсумовував, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення захисника Петренка П.І., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до пунктів 2, 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п. 6 Інструкції № 1452/735).

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та відмови особи від проходження огляду в закладі охорони здоров`я в разі незгоди на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, або в разі незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту вини ОСОБА_1 у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 789267 від 11 лютого 2025 року вказано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Captiva д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та медичному закладі відмовився під відеозапис бодікамери, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видане 11 лютого 2025 року о 20:08; в графі ознак сп`яніння, виявлених поліцейським, зазначено наступні: «запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей»; в графі «Огляд проводився за допомогою» вказано, що огляд не проводився;

- відеозаписами із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 .

Із вказаних відеоматеріалів, долучених до матеріалів справи, судом встановлено, що 11 лютого 2025 року о 19:17 зафіксовано рух автомобіля та його зупинку поліцейськими за допомогою звукового сигналу, проблискових маячків. Зупинений автомобіль має номерний знак НОМЕР_1 . Поліцейськими встановлено, що водієм автомобіля є ОСОБА_1 , який зазначає, що він не бачив та не чув, як його зупиняли, не бачив, що за ним їдуть поліцейські. При цьому на відео зафіксовано відчинені передні ліві двері автомобіля біля водійського сидіння. ОСОБА_1 зазначає, що в нього є страховка та права (посвідчення водія) в Дії.

Після питання поліцейського чи буде він проходити тест на алкоголь (19:23) ОСОБА_1 відповідає, що «ні», зазначає, що він їде на роботу, нічого не пив, забрав з собою чоловіка.

Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що той має декілька варіантів поведінки: пройти тест на місці або в поліклініці або відмовитися. ОСОБА_1 не надає однозначної відповіді на пропозицію поліцейського, каже, що не вживав, що немає сенсу їхати.

Поліцейський знову пропонує три варіанти: пройти на місці на «драгері» або в Яготинській лікарні, або відмовитися. Поліцейський о 19:27, 19:31, 19:56, 19:59 зазначає, про наявність у ОСОБА_1 запаху алкоголю з ротової порожнини та до 20:01 пропонує не менше 7 (семи) разів пройти тест на місці, поїхати в лікарню або відмовитися від проходження. Поліцейський тричі повідомляє ОСОБА_1 , що він буде складати протокол за відмову від проходження огляду.

ОСОБА_1 згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони не надав та не повідомив про відмову від проходження огляду. 19:44 поліцейський викликає слідчо-оперативну групу (СОГ) щодо дачі хабаря.

ОСОБА_1 , починаючи з 19:26 і до приїзду СОГ вмовляє поліцейського винести постанову, призначити йому штраф за неосвітлений номерний знак та нічого не робити з приводу проходження огляду, відпустити його. ОСОБА_1 пропонує поліцейському скинути на карточку «пятихатку», запитує/перепитує/каже у поліцейського/поліцейському «скільки?», «ми вдвох з тобою розмовляємо, ніхто не бачить». Пропонує зустрітися з поліцейським «завтра, після роботи», «пятьорку гривень», «дає сотку баксів і двушку зверху», «дає сотку зелені». Потім ОСОБА_1 пропонує дати поліцейському «десятку», «п`ятнадцять», «п`ятнадцять кусків», «п`ятнадцять тисяч».

О 20:01 поліцейський каже ОСОБА_1 , що «пише по відмові». О 20:29 поліцейський надає ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 з ним ознайомлюється та здійснює в ньому записи.

Апеляційний суд враховує, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на її внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі, і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Судом першої інстанції надано вірну оцінку діям ОСОБА_1 щодо ненадання згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, вмовляння його відпустити, пропозиції вирішити це питання іншим шляхом, зазначивши, що такі дії слід вважати взагалі відмовою від проходження такого огляду будь-де, як на місці, так і в лікарні. Відмова від проходження огляду не означає лише вербальну, словесну відмову, але такою відмовою слід вважати невчинення певних дій, ухилення від продуття алкотестеру, не надання біологічних зразків для проведення дослідження, ненадання відповіді тощо.

Відтак, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі, а доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, є безпідставними, оскільки спростовуються відеозаписом та усією сукупністю доказів, що додані до матеріалів справи.

Апеляційний суд відхиляє необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що запропонований працівником поліції спосіб проведення огляду суперечить нормам, що регулюють порядок проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, який включає визначену послідовність дій, яку не дотримано працівником поліції, при цьому поліцейський декілька разів пропонує обрати з трьох варіантів та сам обирає варіант - відмова від проходження огляду.

Так, ОСОБА_1 як учасник дорожнього руху зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху (п. 1.3 ПДР), а отже, мав бути обізнаний з тим, що відповідно до п. 2.5 ПДР він на вимогу поліцейського повинен був пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Оскільки відмова від проходження медичного огляду п. 2.5 ПДР не передбачена, він, відмовляючись від проходження такого огляду, повинен був усвідомлювати наслідки своїх дій, зокрема притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, в яких захисник заперечував виконання ОСОБА_1 функцій водія, апеляційний суд констатує, що такі доводи спростовуються дослідженим відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано, що 11 лютого 2025 року о 19:17 зафіксовано рух автомобіля та його зупинку поліцейськими за допомогою звукового сигналу, проблискових маячків, зупинений автомобіль має номерний знак НОМЕР_1 , поліцейськими встановлено, що водієм автомобіля є ОСОБА_1 , який зазначає, що він не бачив та не чув, як його зупиняли, не бачив, що за ним їдуть поліцейські, при цьому на відео зафіксовано відчинені передні ліві двері автомобіля біля водійського сидіння, о 19:23 ОСОБА_1 зазначає, що він їде на роботу, нічого не пив, забрав з собою чоловіка.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що поліцейським не було проінформовано ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу, та не було на його вимогу надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки в порушення п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, з огляду на те, що ОСОБА_1 не надавав згоди на проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та не вимагав надати йому документи щодо спеціального технічного засобу (сертифікату відповідності, свідоцтва про повірку).

Крім того, ОСОБА_1 не мотивував свою відмову тим, що знає порядку застосування спеціального технічного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Аналогічні доводи захисник викладав під час розгляду справи в суді першої інстанції і їм було надано належну оцінку, нових доводів в цій частині захисник Петренко П.І. не наводить.

Доводи апеляційної скарги, що на відеозаписах відсутні відомості складання поліцейським відповідного направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я або оголошення/вручення вказаного направлення поліцейським Степаненку О.В., правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом, оскільки пунктом 8 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 та формою направлення (додаток 1) до Інструкції № 1452/735 не передбачено вручення примірнику направлення особі, яка підлягає медичному огляду, оскільки таке направлення виготовляється для медичного закладу, і не передбачено виготовлення направлення у випадку відмови від проходження огляду.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 під час складання протоколу не роз`яснювались його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, не може бути підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки це не позбавило ОСОБА_1 можливості скористатися цими правами в суді при розгляді складеного відносно нього протоколу, а також подати апеляційну скаргу.

Згідно п. 5 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозапис не є безперервним і на ньому не зафіксовано обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 789267 від 11 лютого 2025 року а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, безперервно зафіксовані на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд також відхиляє нерелевантні посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року в справі № 216/5226/16-а про те, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Доводи апеляційної скарги, що в протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 789267 зазначено наявність двох ознак сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, при цьому згідно з п. 3 розділу І Інструкції така ознака, як почервоніння очей, не визначена як ознака алкогольного сп`яніння, не можуть бути підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки суд першої інстанції врахував, що в протоколі зазначено про існування такої ознаки, як запах алкоголю з порожнини рота, що було достатнім для висунення вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та виключив з обвинувачення ознаку алкогольного сп`яніння у вигляді почервоніння очей.

Доводи апеляційної скарги, що в протоколі не вказана марка технічного пристрою, за допомогою якого здійснювався запис правопорушення, відсутні відомості про його сертифікацію, де саме він був розміщений, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки такі вимоги пред`являються лише щодо постанов, а не щодо протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, про що вмотивовано зазначив суд першої інстанції в постанові.

Доводи захисника не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова Яготинського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Петренка Павла Івановича залишити без задоволення.

Постанову Яготинського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.