Справа №461/2543/25
Провадження №3/461/1250/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю захисника особи відносно якої складено протокол адвоката Гриневича М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

22.03.2025 о 23 годині 58 хвилин у м. Львові на вул. Під Дубом, 2, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі (висновок 000585 від 23.03.2025).

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Гриневич М.М. факт вчинення правопорушення заперечив. Обґрунтовуючи свою позицію захисник вказав, що у протоколі невірно вказано місце вчинення правопорушення. Також, захисник зазначив, що наявні у матеріалах справи докази перебування ОСОБА_1 матеріали не доводять факту його перебування у стані наркотичного сп`яніння, зокрема у таких відсутні дані про наявність в організмі ОСОБА_1 наркотичних засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, їх кількості, відсутня інформація про спричинення відповідною кількістю речовини впливу на увагу та швидкість реакції. З цього приводу стороною захисту в процесі провадження у справі було подане клопотання про призначення експертного дослідження.

З урахуванням наведеного, сторона захисту просить справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою проведення справедливого, об`єктивного та неупередженого судового розгляду, суд вважає за доцільне навести у даній постанові мотиви з яких судом відмовлено у задоволенні відповідного клопотання сторони захисту про призначення експертизи.

Обґрунтовуючи відповідне клопотання захисник зазначав, що матеріали справи містять протиріччя, а проведений ОСОБА_1 тест є попереднім результатом огляду, який не відображає якісного та кількісного показника речовини бупренорфін, лабораторних досліджень у ході огляду проведено не було, а тому захисник просить суд призначити судово-токсикологічну експертизу.

Наведене клопотання було розглянуто по суті та у його задоволенні було відмовлено з наступних підстав.

Доводи захисника про наявність протиріч у матеріалах справи та необ`єктивність дослідження, на думку суду, є надуманими та необґрунтованими, адже жоден доказ у справі не має наперед встановленої сили, а усі докази у справі повинні оцінюватись у своїй сукупності та взаємозв`язку. При цьому обставин, які перешкоджають суду оцінити доводи сторони захисту щодо необ`єктивності наведеного вище висновку №000585 зазначеного у протоколі в ході розгляду справи не встановлено.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для відповідного провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. Висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а Кодекс України про адміністративне правопорушення не пов`язує встановлення стану сп`яніння, перебування під дією лікарських препаратів тощо чи спростування таких фактів виключно із проведенням експертного дослідження. Зокрема, норми КУпАП не передбачають необхідності доведення чи спростування факту перебування особи у стані сп`яніння чи під дією лікарських препаратів, що знижують увагу якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст.ст.245, 251 КУпАП, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів.

Дійсно у матеріалах справи наявний запит представника патрульної поліції про надання інформації адресований головному лікарю КНП ЛОР ЛОМЦП та ТУ щодо надання копій лабораторного дослідження ОСОБА_1 .

Водночас, у відповідь на зазначений запит директор КНП ЛОР ЛОМЦП та ТУ ОСОБА_2 повідомила, що результат запитуваного при огляді ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння бупренорфін (ВUP) позитивний. Метод тестування за допомогою тест-систем є лабораторним дослідженням, відповідно до п. 1 Наказу №158 МОЗ України від 24.03.2006, та передбачений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ України від 09.11.2015 № 1425/735. Метод тестування наразі єдиний метод виявлення наркотичної речовини бупренорфін у біологічному середовищі людини.

Наведене спростовує доводи захисту щодо не проведення лабораторного дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 .

Також, безпідставними є доводи сторони захисту щодо необхідності встановлення кількісних та якісних показників наркотичної речовини виявленої в організмі ОСОБА_1 , а також визначення того у якій мірі це вплинуло на зниження уваги та швидкості реакції останнього.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно протоколу ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Саме в межах інкримінованого правопорушення суд розглядає протокол. ОСОБА_1 не інкриміновано вчинення порушення під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а тому ці доводи захисту є безпідставними. Крім того, надуманими є доводи щодо визначення кількісного чи якісного показника наркотичної речовини, адже такі не впливають на кваліфікацію дій особи.

Відтак, за наявності у справі достатніх доказів, які надають можливість об`єктивно та неупереджено оцінити доводи сторони захисту щодо наявності чи відсутності факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотично сп`яніння, а також оцінити законність процедури відповідного огляду, суд не вбачає підстав для задоволення відповідного клопотання, тому у його задоволенні було відмовлено.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.9 а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків, виходячи з доводів та мотивів наведених нижче.

Як наведено вище, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За вимогами пунктів 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1 наявний склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №279127 від 23.03.2025, який містить формулювання суті вчиненого правопорушення та дані про ОСОБА_1 ;

- рапортом поліцейського від 23.03.2025 щодо подій які наведені у протоколі та даних про особу відносно якої такий складено;

- відеоматеріалами долученими до протоколу, які засвідчують хід провадження у справі, зокрема складання процесуальних документів та обставини проведення огляду;

- висновком 000585від 23.03.2025 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння;

- наведеними вище запитом представника патрульної поліції про надання інформації адресований головному лікарю КНП ЛОР ЛОМЦП та ТУ щодо надання копій лабораторного дослідження ОСОБА_1 та відповіддю на нього директор КНП ЛОР ЛОМЦП та ТУ ОСОБА_2 повідомила, що результат запитуваного при огляді ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння бупренорфін (ВUP) позитивний. Метод тестування за допомогою тест-систем є лабораторним дослідженням відповідно до п. 1 Наказу №158 МОЗ України від 24.03.2006 та передбачений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ України від 09.11.2015 № 1425/735. Метод тестування наразі єдиний метод виявлення наркотичної речовини бупренорфін у біологічному середовищі людини;

- копією постанови серії ЕНА №4332361 від 23.05.2025, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до довідки старшого інспектора ВАП УПП у Львівській області ДПП, згідно інформаційного порталу Національної поліції України, підсистеми «Пошук посвідчення водія», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав 06.02.2025 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Крім того, оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження у справі внаслідок невірного зазначення у протоколі місця вчинення правопорушення, суд виходить з наступного.

Дійсно у протоколі про адміністративне правопорушення наведено, що інкриміноване порушення ОСОБА_1 вчинив на вулиці Кульпарківська, 95 у м. Львові, тобто на території на яку не поширюється юрисдикція Галицького районного суду міста Львова.

Наведене не пройшло повз увагу суду при надходженні справи на розгляд вперше та постановою від 02.04.2025 матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернуто до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, для визначення підсудності та скерування до належного суду.

Водночас, 17.04.2025 року наведені матеріали справи повернуто на розгляд саме до Галицького районного суду міста Львова та до них долучено рапорт поліцейського, який склав протокол ЕПР1 №279127 від 23.03.2025, у якому зазначено, що місце вчинення правопорушення у протоколі зазначено невірно і таким є м. Львів на вул. Під Дубом, 2.

Отже, орган уповноважений на складання протоколу у такий спосіб повідомив суд про фактичне місце вчинення правопорушення та помилку допущену поліцейським при складанні протоколу, що враховано судом при розгляді справи.

Долучення такого доказу не суперечить вимогам КУпАП та не свідчить про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення в цілому. Крім того, не можна не відзначити, що згідно пункту 7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Разом з тим, саме суд під час провадження у справі за допомогою належних та допустимих доказів встановлює фактичне місце вчинення правопорушення, про що вказує у відповідному процесуальному рішенні ухваленому за результатами розгляду справи.

Відтак, наведені доводи сторони захисту відхиляються судом.

Під час оцінки доказів з точки зору допустимості в межах судового розгляду, суд здійснив перевірку їх відповідності вимогам процесуального закону і надаючи таким всебічну оцінку в сукупності з конкретними обставинами справи, приходить до висновку, що такі є допустимими та належними.

Крім того, оцінюючи докази у справі та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд враховує неодноразово висловлені у відповідних рішеннях позиції Європейського суду з прав людини про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення та належної перевірки доводів учасників провадження, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах представниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити усю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені у судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованими правопорушеннями, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності з процесуальними нормами, відтак вважає доведеним факт вчинення особою відносно якої складено протокол інкримінованого адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена належним чином.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку є адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто стягнення в межах санкції, встановленої ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому з особи яка притягується до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у визначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 130, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень.

Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.В. Стрельбицький