КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/9542/24 Суддя І інстанції - Перекупка Г.А.
Провадження № 33/824/218/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2024 щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол серії ААД № 681682 від 01 червня 2024 року про адміністративне правопорушення) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 01 червня 2024 року о 10 год. 50 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керував мотоблоком KENTAVR по вул. Васильківській, 17, с. Забір`я Фастівського району Київської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження тесту на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Тест на стан сп`яніння був запропонований проходженням приладу DRAGER, або у медичному закладі.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що мотоблок «Кентавр» не є транспортним засобом і не підпадає під ознаки п.1.10 ПДР України, а також вказує на відсутність доказів керування по автошляху мотоблоком.

Зокрема, апелянт зазначає, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п. 1.10 ПДР України, транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування. Разом з тим, як вказує апелянт, мотоблок - це засіб, який приводиться в рух мускульною силою та двигуном для обробки землі, на ньому не має обладнання для перевезення людей і (або) вантажу), кермового колеса та місця для водія.

Апелянт зазначає, що керівництвом з експлуатації та обслуговування мотоблоку «Кентавр» МБ 2060Д-3 - МБ 2061Д-3 визначено, що мотоблоки ТМ «Кентавр» МБ 2060Д-3, НОМЕР_1 є малогабаритними автономними силовими агрегатами з дизельним двигуном, призначені для приводу різних робочих органів, причіпних і навісних пристосувань, які використовуються при обробці ґрунту, догляді за насадженнями, механізації ручної праці у фермерських господарствах, на присадибних, садових і городніх ділянках площею від 20 до 100 і більше соток; мотоблок не призначений для постійної експлуатації в якості транспортного засобу на дорогах загального користування з твердим покриттям і на вулично-дорожній мережі.

Отже, як вказує апелянт, у відповідності до керівництва з експлуатації та обслуговування мотоблоку «Кентавр» МБ 2060Д-3 (двигун оснащений ручним стартером), МБ 2061Д-3 (двигун оснащений електричним і ручним стартерами) не є транспортним засобом, відповідно, експлуатація мотоблоку не є керуванням транспортним засобом, що є складовою дій, передбачених ст. 130 КУпАП, в підтвердження не віднесення мотоблока до транспортного засобу свідчать й ті факти, що діючим законодавством України не встановлено необхідності навчання мотоблоками, для його керування не видається посвідчення водія відповідної категорії, та він не підлягає державній реєстрації з видачею Свідоцтва, технічного талону і номерних знаків.

Крім того, апелянт вказує, що не надано доказів пересування мотоблоком по проїжджій частині, дві особи стояло біля нього, коли їх зупинили працівники поліції.

В доповненнях до апеляційної скарги вказує, що рух на мотоблоці не відбувався та жодного доказу про те, що він чи хтось інший їхав на мотоблоці не надано, мотоблок із причепом стояв біля поля на ґрунтовій дорозі. Працівники поліції під`їхали до нього, так як він знаходиться в розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2, що з`ясувалось з розмови з працівниками поліції і вже після цього вони почали говорити, що є запах алкоголю. Він відповів, що пив, що випив пива під час роботи, але на мотоблоці не їхав. Апелянт зазначає, що він є власником мотоблоку, але ніяк не водієм, тому порушення п. 2.5 ПДР України в даному випадку не до нього не може бути застосовано. Також вказує, що протокол складали біля його будинку, а не на місці, де поліція зупинилася біля мотоблоку. Наразі апелянт добровільно проходить ВЛК на водія в ЗСУ в протиповітряну оборону. Таким чином, як вказує апелянт, винесена постанова не відповідає дійсності, прийнята з неповним з`ясуванням обставин справи та позбавляє апелянта його конституційного обов`язку захищати країну від збройної агресії рф. Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати постанову та закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мозолевську В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського та вислухавши в судовому засідання пояснення працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_2 , вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №681682, згідно якого ОСОБА_1 01 червня 2024 року о 10 год. 50 хв. керував мотоблоком KENTAVR по вул. Васильківській, 17, с. Забір`я Фастівського району Київської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження тесту на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Тест на стан сп`яніння був запропонований проходженням приладу DRAGER, або у медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, підписаний особою, яка його склала, а також самим ОСОБА_1 , який підписав його без жодних зауважень.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що поліцейські його зупинили за те, що він перебував у розшуку, точніше під`їхали до них з товаришем. Поліцейські повідомили, що він у розшуку після того, як перевірили дію, він сказав, що не перебуває в розшуку, а вже проходить ВЛК. Працівники поліції посадили його в автомобіль, поїхали до нього додому, щоб він показав документи. Там він показав документи, поліцейські сказали, що випишуть 130, тоді він не розумів до чого тут 130.

ОСОБА_1 вказав, що він не їхав на Мотоблоці. Вказав, що на керування Мотоблоком прав не потрібно. Вони з товаришем взяли з собою пива, приїхали на город, достали бочку давай поливать, потім вернулись назад потянуть бочку і поліцейські під`їхали до них. Вони в той час не їхали, стояли. Вказує, що після того, як випили пива, Мотоблоком їхав його знайомий, він сказав, що у нього прав немає і йому все одно. В свою чергу ОСОБА_1 сказав, що не буде їхати, так як у нього є права. Вказав, що на город можна доїхати тільки по асфальтованій дорозі.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що обидві бодікамери активуються в той час, коли працівники поліції виходять зі службового автомобіля та підходять до Мотоблока, біля якого знаходиться ОСОБА_1 та ще один чоловік. Потім перевіряють документи у ОСОБА_1 , після чого повідомляють, що він керує Мотоблоком з ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, на що ОСОБА_1 каже, що він дійсно пив пиво, проте, не знав, що не можна після цього рухатись на Мотоблоці. Після цього працівник поліції пропонує йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 говорить: «який смисл, якщо він тільки що пив пиво», і відмовляється. Та в котре наголошує на тому, що не знав, що після пива не можна керувати Мотоблоком. Поліцейські повідомляють ОСОБА_1 , що керувати Мотоблоком в стані алкогольного сп`яніння не можна, оскільки це транспортний засіб, ОСОБА_1 пояснює, що цього не знав. Повторно поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що він керував транспортним засобом, обладнаним двигуном, по проїжджій частині загального користування. Після цього ОСОБА_1 знову запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», або в медичному закладі. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 знову повторює, що не бачить сенсу проходити такий огляд. При цьому, ОСОБА_1 говорить, що вони їхали полити картоплю. Більш, того, у зв`язку з тим, що проходить ВЛК на певну посаду, ОСОБА_1 просить працівників поліції скласти любий інший протокол, але тільки не по ст. 130 КУпАП.

Після перегляду в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 пояснив, що він не їхав на Мотоблоку. Не знає чого він тоді не говорив поліцейським, що він не керував, а просто стояв біля Мотоблоку. У нього був стрес, він не розумів, що відбувається. На город на Мотоблоці їхав він, але до того вони ще не пили пиво, вже на городі випили. Товариш сказав йому не переживати, після вжиття пива потім він сяде за Мотоблок.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги в судове засідання був викликаний працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, ДОПВП1 Фастівського РУП лейтенант поліції ОСОБА_2 , який пояснив, що під час патрулювання, вони побачили як чоловік керував Мотоблоком по дорозі. Вони здійснили зупинку Мотоблоку, шляхом ввімкнення червоних та синіх проблискових маячків та спец сигналом. Причину зупинки він точно не пам`ятає, напевно, зупинили у зв`язку з тим, що Мотоблок рухався по дорозі загального користування, у той час як мотоблок призначений для обробки землі, то він експлуатувався не за призначенням. В ході спілкування з ОСОБА_1 вони відчули запах алкоголю з порожнини рота, було почервоніння обличчя. ОСОБА_1 повідомив, що вживав пиво. Також повідомив, що не знав, що після вживання не можна сідати за Мотоблок.

Працівник поліції вказав, що боді камери були активовані з моменту їх виходу з автомобіля. Рух Мотоблока був зафіксований на відеореєстратор в автомобілі. В цьому реєстраторі запис здійснюється на флешку, яку вони здають кожен день після закінчення зміни. Не може сказати, чому не долучався запис з флешки до матеріалів справи, оскільки цим займається спеціальна людина. Вказує, що протокол було складено на місці зупинки. Щодо не зазначення в протоколі ознак алкогольного сп`яніння вказав, що напевно забувся їх вказати, так як завжди їх відображає. Вони запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою тесту «Драгер» або в медичному закладі, які ОСОБА_1 відмовився проходити.

Працівник поліції вказав, що не пам`ятає, чи вживались заходи щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування, так як це було давно. ОСОБА_1 був зі знайомим. Стверджує, що Мотоблок був зупинений під час керування, це пам`ятає точно. Він рухався по проїжджій частині, у зв`язку із чим його і зупинили.

Флешку із записом з відеореєстратора вони здають після добового чергування начальнику сектору редагування. Для здачі відеоматеріалів є книжки, де працівники поліції розписуються тільки за бодікамери, за флешки не розписуються. Чому не долучено записи з флешки до матеріалів справи, пояснити не може.

ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 чітко пояснював, що керував мотоблоком, однак, не знав, що не можна керувати, випивши пиво. Щодо того, що в протоколі не зазначено, хто керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, працівник поліції пояснив, що у протоколі зазначено, що він складений щодо ОСОБА_1 та з фабули протоколу можна зрозуміти хто керував. Наскільки пам`ятає, документи ОСОБА_1 перевіряли у застосунку «Дія». Працівник поліції повідомив, що коли складається протокол, то вони обов`язково перевіряють особу на планшеті, та дивляться чи не перебуває особа в розшуку. Вказує, що відеозйомка велася безперервно, вони фіксували на дві бодікамери з початку і до кінця спілкування, до моменту ознайомлення з протоколом. Чому весь відеозапис не надано до суду він не знає. Скільки гігабайт на відеореєстраторі він не знає. Направлення на огляд складалося під час складання протоколу. Відеореєстратори їм видаються на час несення служби, вони не іменні.

Дослідивши відеозапис та допитавши працівника поліції, доходжу наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про те, що мотоблок це не транспортний засіб, є необґрунтованими, оскільки визначення терміну «транспортний засіб» наведено в п.1.10 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Проаналізувавши дану норму, можна дійти висновку, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема, і самого водія чи його вантажу, то він є повноправним учасником дорожнього руху, і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність за керування ним у стані сп`яніння чи відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише у разі присвоєння пристрою номерного знаку чи за наявності посвідчення водія у особи, яка ним керує.

А тому, оскільки у справі ніхто не заперечував, що Мотоблоком перевозили бочку з водою, та окрім того, ще й їхало дві особи, доставляючи таку бочку на город та в зворотньому напрямку, то в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 не керував Мотоблоком, то такі доводи повністю були спростовані сукупністю досліджених під час апеляційного розгляду доказів, зокрема, даними відеозапису та показань поліцейського ОСОБА_2 , та поясненнями самого ОСОБА_1 , зафіксовані на відеозаписі, з яких вбачається, що з моменту початку спілкування з працівниками поліції, які наголошували, що транспортний засіб саме зупинено у зв`язку з його рухом по дорозі загального значення, ОСОБА_1 жодного разу не заперечив тієї обставини, що керував Мотоблоком , разом з тим неодноразово наголошував виключно на тому, що не знав, що після вживання пива на ньому не можна їхати, і саме тому випив пива, у зв`язку з чим в подальшому відмовився від проходження огляду.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право на керування транспортним засобом, повинен беззастережно виконати законну вимогу працівника поліції і пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, чого не зробив, тим самим порушив п. 2.5 ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складався не на місці зупинки транспортного засобу, як безумовну підставу для скасування постанови суду першої інстанції, адже початок складання протоколу про адміністративне правопорушення, згідно відеозапису відбувається на місці зупинки транспортного засобу, і будь - яких даних про те, що по завершенню фіксації на бодікамеру продовження складання протоколу відбулось в іншому місці, під час апеляційного розгляду суду надано не було. Більш того, зазначена обставина не може бути підставою для скасування постанови суду з закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про те ставив питання апелянт.

Істотних порушень працівників поліції під час складання проколу про адміністративне правопорушення, які б свідчили про його недопустимість, як доказу, апеляційним судом встановлено не було.

Будь-яких інших доводів на спростування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено, як і не доведено в який спосіб постановлення оскаржуваної судом постанови позбавляє апелянта його конституційного обов`язку захищати країну від збройної агресії рф.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП яка є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал