Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/1558/25
Провадження № 3/553/455/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.05.2025м. Полтава

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Крючко Н. І., перевіривши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інші відомості ініціатором складення протоколу не надані, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 ст. 126 КУпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293534 від 07 квітня 2025 року о 17 год 27 хв у м. Полтаві по вул. Героїв Праці 17А, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі GEON X-ROAD 200 LIGHT, н. з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР, постанову Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП України.

Також відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293554 від 07 квітня 2025 року, 07 квітня 2025 року о 17 год 27 хв у м. Полтаві по вул. Героїв Праці 17А, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі GEON X-ROAD 200 LIGHT, н. з. НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2. 1. Ґ Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

У судове засідання порушник, не з`явився, на адресу суду надав заяву про розгляд матеріалів за його відсутності. Свою вину визнав у повному обсязі та попрохав суворо не карати.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», зазначив, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході

судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (Рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» № 3236/03 від 03 квітня 2008 року).

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши Протоколи та матеріали справи, суд дійшов висновку про доведеність вини у вчиненні інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.1. а, ґ Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат «Зелена картка» (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Згідно з положеннями ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку; автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії BE, C1E, CE), а також призначеними для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - особам, які досягли 19-річного віку; автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку.

Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Положеннями Постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Частиною 1 ст 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

У свою чергу, ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування

транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом,

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293534 від 07 квітня 2025 року о 17 год 27 хв у м. Полтаві по вул. Героїв Праці 17А, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі GEON X-ROAD 200 LIGHT, н. з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293554 від 07 квітня 2025 року, 07 квітня 2025 року о 17 год 27 хв у м. Полтаві по вул. Героїв Праці 17А, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі GEON X-ROAD 200 LIGHT, н. з. НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

До матеріалів справи також додано Картки обліку адміністративного правопорушення від 07 квітня 2025 року, що складені відносно ОСОБА_1 та де відображені: дата та час вчинення останнім адміністративних правопорушень, відомості про особу, що вчинила, транспортний засіб та його власника та ін.

Судом сприймається як належний та допустимий доказ по справі Довідки, що містяться в матеріалах справи, та котрі підтверджують факт того, що згідно єдиного державного реєстру транспортних засобів посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримував.

Так, Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100 затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них».

Відповідно до п. 3.3 нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна використовуватися працівниками патрульної поліції та знаходитися в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, перевірці документів, арешті або затримання особи, поверхневому огляді, загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, при наданні допомоги особам, у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Так, зі змісту відеозапису з бодікамери поліцейського №470399, що був досліджений судом, та який суд сприймає як належний та допустимий доказ по даній справі, слідує, що працівники поліції прибули на виклик за фактом ДТП, де його учасники пояснили, що ОСОБА_1 , виїхавши з пляжу «Зелений острів» намагався здійснити обгін автомобілів, що рухались попереду, проте виконати маневр останньому не вдалось, внаслідок чого порушник в`їхав у один з автомобілів. При з`ясуванні обставин учасник ДТП, автомобіль якого зазнав незначних пошкоджень, під фіксацію заявив відмову від оформлення ДТП та вказав, що жодних претензій до ОСОБА_1 не має.

Проте при здійсненні перевірки документів учасників ДТП працівниками поліції було з`ясовано, що і не заперечувалось самим порушником те, що ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі GEON X-ROAD 200 LIGHT, н. з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, та не мав при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, наведені докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки

вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі. Доказів, які б спростовували наведені в Протоколах обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані вірно та в них вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 126 КУпАП України.

Визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, суд, виходячи із положень ст. 23 КУпАП, зазначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Як встановлено в ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Вирішуючи питання про накладення на порушника адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України, суд враховує характеристику його особи, його поведінку, як під час вчинення адміністративних правопорушень, так і після цього, ставлення до скоєного, зокрема що ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому,його дії не призвели до тяжких наслідків, суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді попередження.

Вирішуючи питання про накладення на порушника адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП України, враховуючи обставини справи, характеристику його особи, його поведінку, як під час вчинення адміністративних правопорушень, так і після цього, ставлення до скоєного, зокрема що ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому,його дії не призвели до тяжких наслідків, суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, вважаючи, що це буде достатнім та необхідним для виконання його мети: виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Частиною 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 126 КУпАП України:

за ч. 1 ст. 126 КУпАП України накласти адміністративне стягнення у виді попередження.

за ч. 2 ст. 126 КУпАП України накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн;

Стягнути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок на користь держави (стягувач Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020, ).

Роз`яснити що штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня винесення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо така скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги, постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Н. І. Крючко