Справа № 136/668/25
Провадження № 33/801/490/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

за участю: потерпілої ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 адвоката Власюка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Липовецьким РВ УМВС від 10.01.2000, працює у ТзОВ «Люстдорф», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 01.04.2025 о 08:30 год., по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , словесно ображав та виражався нецензурною лайкою, погрожував, зірвав ланцюжок з шиї в бік своєї дружини ОСОБА_1 , чим вчинив відносно останньої домашнє насильство психологічного та економічного характеру.

Такі дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 рокузакрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_2 до відповідальності.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції неповно встановив обставини справи; не врахував, що такі дії ОСОБА_2 відносно потерпілої здійснюються на систематичній основі. Судом першої інстанції взагалі не надано належної оцінки поясненням потерпілої щодо вчиненого стосовно неї адміністративного правопорушення. Крім того, апелянт вказує на те, що суд розглянув справу без її участі, чим позбавив її можливості підтвердити обставини, викладенні в проколі про адміністративне правопорушення, та надати пояснення суду.

Крім того разом з апеляційною скаргою потерпіла ОСОБА_1 надала клопотання про долучення та дослідження доказів, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 систематично вчиняє протиправну поведінку відносно неї, а саме просить долучити та дослідити копію постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року та термінові заборонні приписи від 21 квітня 2025 року.

Також 19 травня 2025 року до суду Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання від потерпілої ОСОБА_1 , яким остання просить долучити до матеріалів справи диск з аудіозаписом розмови з кривдником, зроблений 02 квітня 2025 року та 06 квітня 2025 року.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовільнити.

Крім того в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 заявила клопотання про долучення до матеріалів справи постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 06 травня 2025 року, щодо чергової події та обставин, які відбулись 21 квітня 2025 року та внаслідок чого було складено черговий протокол про правопорушення відносно ОСОБА_2 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 адвокат Власюк А.В. заперечував, щодо задоволення апеляційної скарги, в задоволенні клопотань про долучення доказів просив відмовити, оскільки вони не стосуються подій які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення від 01 квітня 2025 року.

Апеляційний суд, заслухавши думку потерпілої ОСОБА_1 яка просила задовольнити усі клопотання та думку адвоката Власюка А.В., який заперечував щодо задоволення вище зазначених клопотань та з урахуванням матеріалів справи, які були дослідженні судом у порядку підготовки до розгляду справи, виходить з наступного.

Докази які зазначені потерпілою ОСОБА_1 не мають значення до події яка сталась 01 квітня 2025 року, та відбулись або до моменту складання протоколу, або вже після його складання та не можуть слугувати доказами по справі, яка переглядається.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 251; 268; 271; 279;280 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених клопотань.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що як вбачається з протоколу про адміністративне 01.04.2025 о 08:30 год., по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , словесно ображав та виражався нецензурною лайкою, погрожував, зірвав ланцюжок з шиї в бік своєї дружини ОСОБА_1 , чим вчинив відносно останньої домашнє насильство психологічного та економічного характеру.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 , що по відношенню до нього його дружина ОСОБА_1 здійснює наклеп та періодично його шантажує, що викличе до нього поліцію.

Як вбачається з письмових посянень ОСОБА_1 її чоловік ОСОБА_2 вчинив неправомірні дії, а саме: випускав дим її в обличчя, зірвав ланцюжок з шиї, і погрожував зірвати сережки.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Нормами ч.2 ст.251КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255КУпАП і не може бути перекладений на суд.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень п.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів щодо доказу вини правопорушника суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

Згідно із ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів та лише фіксує факт правопорушення, проте не є беззаперечним доказом вини особи, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - настання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю, яка була завдана потерпілому.

Отже, обов`язковою умовою настання відповідальності за цією статтею є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту. Нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілих, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку. Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнім насильством, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_2 не вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що в свою чергу виключає відповідальність за нього.

Аргументи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди потерпілої ОСОБА_1 з оскаржуваною постановою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин