ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1208/25 Номер провадження 33/814/486/25Головуючий у 1-й інстанції Горбунова Я. М. Доповідач ап. інст. Захожай О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.

при секретарі Лисенко О.Ю.

за участю:

особи, відносно якої складено протокол- ОСОБА_1

захисника- адвоката Ковжоги О.І.

потерпілого- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ковжоги О.І., поданої в інтересах особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , на постанову судді Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючу у КП ПОКЛ лором, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП остаточно визначено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 гривень.

За постановою судді, ОСОБА_1 24.01.2025 р. о 13 год. 07 хв. в м. Полтава по вул. Монастирська, 16, керуючи транспортним засобом Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотрималася безпечного бокового інтервалу, чим здійснила наїзд на припаркований автомобіль Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Крім того, ОСОБА_1 24.01.2025 р. о 13 год. 07 хв. в м. Полтава по вул. Монастирська, 16, керуючи транспортним засобом Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди місце події залишила, чим порушила п. 2.10 а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник Ковжога О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді в частині притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП з підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 не мала прямого умислу на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, однак у зв`язку із погіршенням свого стану здоров`я поїхала до медичного закладу.

Стверджує , що жодних доказів того, що ОСОБА_1 свідомо залишила місце ДТП до матеріалів не долучено, а отже відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та заслухавши учасників, які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу Українипро адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП не з`ясував всіх фактичних обставин, що мають істотне значення для розгляду справи, та дійшов помилкового висновку про те, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 2.10 а ПДР України, в разі причетності додорожньо-транспортноїпригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Системний аналіз диспозиції ст.122-4 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що суб`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення як залишення місця дорожньо-транспортної пригоди характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу, тобто коли особа усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 252 КУпАП).

Апеляційним судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №229806 від 25.01.2025, 24.01.2025 о 13 год. 07 хв. ОСОБА_1 в м. Полтава по вул. Монастирська, 16, керуючи транспортним засобом Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1 , стала учасником дорожньо-транспортної пригоди та залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10 (а) ПДР України.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Матеріали справи також місять письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких вона 24 січня 2025 року біля 13-10 год. їхала по вул. Монастирській, включила лівий поворот і стала обходити спереді стоячу машину, однак її заділа, зупинилась, пішла до машини;мала високу температуру, озноб, тому змушена була поїхати.

В ході апеляційного провадження ОСОБА_1 пояснила, що дійсно 24.01.2025 вчинила ДТП, зупинилась, однак власника автомобіля Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 поруч не було і в звязку з поганим самопочуттям змушена була терміново їхати до лікаря, що в повній мірі підтверджується листом «Полтавської ОКІЛ ПОР» від 21.03.2025 за № 186 (а.с.60). Остання зазначила, що умислу на залишення місця ДТП не мала, бо залишила там свого сина ОСОБА_3 , який в подальшому спілкувався з потерпілим та надав йому контакти своєї матері- ОСОБА_1 , в звязку з чим автомобіль в розшук не оголошувався.

Потерпілий ОСОБА_2 також підтвердив в судовому засіданні, що на місці ДТП був присутній син ОСОБА_1 , який надав йому необхідну інформацію та вказав, що претензій до ОСОБА_1 не має.

Таким чином, в результаті дослідження та оцінки, наявних в матеріалах справи доказів окремо та в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять достатніх та беззаперечних доказів, що 24 січня 2025 ОСОБА_1 умисно залишила мсіце ДТП.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який без достатніх доказів та при неповному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, загальними принципами здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури, апеляційний суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ковжоги О.І., в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винною за ст. 122-4 КУпАП скасувати, а провадження в цій частині закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду О.І. Захожай