Справа № 545/1641/25
Провадження № 3/545/491/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2025 р. суддя Полтавського районного суду Полтавської області Цибізова С.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , директор Державного Підприємства "Підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)" - заступник начальника ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№65)" з виробництва, інші відомості суду не відомі,

за ч.3 ст. 164-14 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 08.04.2025 №16/0020/2025/пр, ОСОБА_1 , будучи директором Державного Підприємства "Підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)" - заступник начальника ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№65)" з виробництва порушив законодавство про закупівлі, а саме: придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель відповідно до вимог закону. В ході проведення ревізії вибірковим порядком досліджено 11 договорів закупівель товарів, робіт та послуг згідно кодів Єдиного закупівельного словника 021/2015 (09130000-9 Нафта і дистиляти; 44110000-4 Конструкційні матеріали; 44221000-5 Вікна, двері та супутні вироби; 42710000-6 Машини для виробництва текстильних виробів; 34110000-1 Легкові автомобілі; 79110000-8 Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва), укладених Підприємством протягом періоду з 08.04.2023 по 30.09.2024 на загальну суму 2519969,07 грн. Так, в ході ревізії встановлено, що у період з 08.04.2023 по 30.09.2024 Підприємство здійснювало закупівлі товарів, робіт та послуг без проведення відповідних процедур закупівель, зокрема відкритих торгів та відкритих торгів з особливостями/використанням електронного каталогу. Підприємством на порушення абзацу 3 пункту 17 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", без проведення процедур закупівель укладено 11 договорів закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких перевищувала порогові суми, визначені пунктом 10 Особливостей, на загальну суму 2519969, 07 грн., в тому числі: За кодом ДК 21:2015:44110000-4 Конструкційні матеріали - Договір № Г-П/128 02.08.2023, укладений з ТОВ "Епіцентр К" на суму 17389,04 грн.; Договір б/н від 13.10.2023 укладений з ФОП ОСОБА_2 на суму 17680 грн.; Договір № Г-П-149 від 19.10.2023 укладений з ТОВ "ПТП АНТАРЕС" на суму 4410, 05 грн.

За кодом ДК 021:2015:44221000-5 Вікна, двері та супутні вироби - Договір №Г-П-114 25.07.2023 з ТОВ "ГЕОІД" на суму 46838 грн.; Договір № Г-140П 25.08.2023 з ДП "Підприємство ДКВС У № 64" на суму 10500 грн. За кодом ДК 021:2015:42710000-6 Машини для виробництва текстильних виробів - Договір б/н від 31.07.2023 укладений з ФОП ОСОБА_3 на суму 189144, 77 грн. За кодом ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти - Договір б/н від 11.07.2023 укладений з ТОВ "ВОГ РЕСУРС" на суму 4999 грн. За кодом ДК 021:2015:34110000-1 Легкові автомобілі - Договір №В41171 від 04.07.2023 укладений з ТОВ "СОЛЛІ ПЛЮС ПОЛТАВА" на суму 1672982 грн. За кодом ДК 021:2015:42710000-6 Машини для виробництва текстильних виробів - Договір №Г-П-6 від 02.01.2024 укладений з ТОВ "Виробниче об`єднання "ІНДЕКС" на суму 228768,21 грн. За кодом ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти - Договір № Г-П16/2 від 02.01.2024 укладений з ТОВ "БВС Ритейл" на суму 227258 грн. За кодом ДК 021:2015:79110000-8 Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва - Договір №20240205/1/Г-П-32 від 05.02.2024 укладений з Адвокатське об`єднання "Партнери" на суму 100000 грн.

З урахуванням того, що на Підприємстві відсутня уповноважена особа, відповідальність за встановлені порушення щодо проведення закупівель без проведення відповідних процедур покладається на директора ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)" - заступника начальника ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№65)" з виробництва ОСОБА_1 , яким порушено пункт 10 Особливостей, абзацу 3 пункту 17 Особливостей - придбання товарів, робіт і послуг до/без процедур закупівель/спрощених закупівель відповідно до вимог закону.

Тобто ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 164-14 КУпАП.

У судовому засіданні захисник адвокат Тарасенко М.В. заперечував щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.164-14 КУпАП, посилаючись на те, що Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№65) не є замовником, в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки діяльність підприємства здійснюється на комерційній основі. Зазначив, що держава підприємство не фінансує, всі витрати покриваються за рахунок доходів отриманих від господарської діяльності. На оплату спірних договорів підприємство коштів з бюджету не отримувало. Ціни та тарифи на продукцію державною не регулюються. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , передбаченого ч.3 ст.164-14 КУпАП просив закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань від нього не надходило. З огляду на те, що присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 164-14 КУпАП, не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, такими доказами, згідно вищевказаної статті, можуть бути пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні порушення є, зокрема своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи. Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Юридичний склад адміністративного правопорушення-це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 08.04.2025 №16/0020/2025/пр, ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 164-14 КУпАП.

Частиною 3 статті 164-14 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель відповідно до вимог закону; застосування конкурентного діалогу або торгів з обмеженою участю, або переговорної процедури закупівлі на умовах, не передбачених законом; невідхилення тендерних пропозицій, які підлягали відхиленню відповідно до закону; відхилення тендерних пропозицій на підставах, не передбачених законом або не у відповідності до вимог закону (безпідставне відхилення); укладення з учасником, який став переможцем процедури закупівлі, договору про закупівлю, умови якого не відповідають вимогам тендерної документації та/або тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі; внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених законом; внесення недостовірних персональних даних до електронної системи закупівель та неоновлення у разі їх зміни; порушення строків оприлюднення тендерної документації.

Об`єктом правопорушень, передбачених ст.164-14 КУпАП є суспільні відносини у сфері публічних закупівель.

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 3 ст.164-14 КУпАП виражається у вчиненні дій, передбачених частиною 3 зазначеної статті.

Суб`єкт адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП спеціальний, а саме, службові (посадові), уповноважені особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 3 ст.164-14 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Диспозиція ч.3 ст. 164-14 КУпАП є бланкетною, тобто не називаючи конкретних ознак правопорушення, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції Україні від 11.11.2021 року №2692/к на ОСОБА_1 , з 15.11.2021 року покладено обов`язки директора Державного Підприємства "Підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України (№65) (а.с.96)

Законом України «Про публічні закупівлі» визначено правові підстави та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

При цьому, відповідно до пункту 3-7-розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про публічні закупівлі» постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (надалі за текстом Особливості).

Відповідно до пунктів 3, 5, 10 Особливостей замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі з урахуванням цих особливостей та з дотриманням принципів здійснення публічних закупівель, визначених Законом.

Забороняється придбання замовниками товарів, робіт і послуг до/без проведення процедури закупівлі відкриті торги/використання електронного каталогу (у разі закупівлі товару), визначеної цими особливостями, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедури закупівлі відкриті торги/використання електронного каталогу (у разі закупівлі товару), визначеної цими особливостями (крім випадків, передбачених пунктами 9 і 13 цих особливостей).

Закон України «Про публічні закупівлі» також має на меті адаптувати законодавство України acquis Європейського Союзу на виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Згідно з Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами,з іншої сторони (надалі - Угода) від 16.09.2014 передбачено, що глава 8 вказаної Угоди регулює питання «Державні закупівлі». У ст. 148 Угоди зазначено, що Сторони визнають внесок прозорого, недискримінаційного, конкурентного і відкритого тендерного процесу у сталий економічний розвиток і встановлюють у якості своєї мети ефективне, взаємне і поступове відкриття відповідних ринків закупівель. Це передбачає послідовне наближення законодавства України у сфері державних закупівель до acquis ЄС у сфері державних закупівель, що супроводжуватиметься інституційною реформою та створенням ефективної системи державних закупівель на основі принципів, якими регулюються державні закупівля Сторони ЄС.

У статті 149 Угоди зазначено, що ця глава застосовується до будь-якого органу та будь-якої організації, що здійснюють закупівлі, які відповідають відповідним визначенням у справі ЄС у сфері державних закупівель. Це визначення включає також органи й суб`єкти господарювання, які регулюються публічним правом і здійснюють діяльність у комунальному або інфраструктурному секторах, а також приватні суб`єкти господарювання, які здійснюють відповідну діяльність на підставі спеціальних та виключних прав у комунальному та інфраструктурному секторах.

Кабінетом Міністрів України 24.02.2016 року прийнято розпорядження «Про стратегію реформування системи публічних закупівель (дорожню карту) № 175-р.

У абз. 5-6 стратегії зазначено, що нестабільність законодавства є однією з основних проблем системи публічних закупівель, що призводить до неоднозначного тлумачення принципів та правил здійснення публічних закупівель, неефективного правозастосування.

Таким чином, одним з напрямів реформи публічних закупівель є забезпечення прогнозованості та стабільності нормативно-правової бази на основі гармонізації національного законодавства з правилами ЄС, адаптації ключових концепцій, понять та приведення процедур закупівлі у відповідність із міжнародними стандартами.

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Угоди про державні закупівлі» 16.03.2016 року Україна приєдналась до Угоди про державні закупівлі на умовах Рішення Комітету з державних закупівель Світової організації торгівлі GPA/133 від 16.11.2015, до Угоди про державні закупівлі, укладеної 15.04.1994 в м. Марракеші, зі змінами, внесеними Протоколом про внесення змін до Угоди про державні закупівлі, вчиненим 30.03.2012 в м. Женеві, яка набирає чинності для України на тридцятий день після передачі на зберігання Генеральному директору Світової організації торгівлі інструмента України про приєднання.

У пункті 10 преамбули Директиви 2014/24 EU Європейського Парламенту і Ради ЄС про державні закупівлі, опублікованої в Офіційному віснику Європейського Союзу від 26.02.2014 зазначено, що поняття «замовник» і, зокрема, «орган, який регулюється публічним правом» були неодноразово розглянуті у судовій практиці Суду Європейського Союзу. З метою уточнення, що сфера застосування цієї Директиви, з точки зору її дії повинна залишатись незмінною, доцільно дотримуватись визначень, які Суд взяв за основу, та включити певні роз`яснення на основі цієї практики в якості ключа до розуміння самих визначень, без наміру змінити розуміння концепцій, що випливають із зазначеного судової практики. З цією метою слід пояснити, що установу, яка здійснює діяльність за нормальних ринкових умов, прагне отримати прибуток, а також може нести збитки, які виникають при здійсненні діяльності, не слід розглядати як «орган, який регулюється публічним правом», оскільки потреби у загальних інтересах, для задоволення яких він був створений або щодо яких йому було поставлене відповідне завдання, можуть розглядатися як такі, що мають промисловий або комерційний характер.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону "Про публічні закупівлі" цей закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт 5 мільйонів гривень.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

Згідно з п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать: юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

З аналіз наведених норм випливає, що при зясуванні чи відноситься підприємтво до замовників у розумінні положень Закону України «Про публічні закупівлі» першочерговим є здійснення ним на промисловій чи комерційній основі.

Таким чином, застосування критеріїв наявності державної частки в статутному капіталі відповідного суб`єкта та/або використання ним бюджетних коштів (публічних фінансів), повинно здійснюватися лише після аналізу господарської діяльності юридичної особи з метою встановлення в неї наявності або відсутності комерційної чи промислової основи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.12.2022 у справі №260/1666/19

Відповідно до ч.2 ст.3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

З аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що комерційною є діяльність яка здійснюється з метою одержання прибутку.

Згідно з п.2.1 статуту підприємство утворено з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується з п.п.3.6., 3.7., 3.8. статуту державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)» (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.09.2020 №3009/5) (надалі - Статут), в яких зазначено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством. Держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства. Крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями держави та Уповноваженого органу управління (а.с. 97-111).

Відповідно до пунктів 1.1. статуту Державне підприємство засноване на державній формі власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України (Уповноважений орган управління, що здійснює управління ним безпосередньо або через міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань та входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України).

Відповідно до п.2.4 статуту основними завданнями підприємства є залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.

Згідно з п.3.1, 3.2, 3.3, 3.9 статуту підприємство є юридичною особою та набуває прав та обов`язків юридичної особи з дати включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Підприємство здійснює свою діяльність відповідно до законодавства та Статуту. Зміни до Статуту Підприємства вносяться за рішенням Уповноваженого органу управління та підлягають державній реєстрації в порядку, передбаченому законом. Підприємство має право укладати угоди, набувати майнових та немайнових прав, нести відповідальність, бути позивачем і відповідачем у суді відповідно до законодавства.

Відповідно до п.4.1, 4.2, 4.3 статуту майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Майно Підприємства становить виробничі і невиробничі засоби, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Підприємства. Джерелами формування майна Підприємства є: державне майно, передане Підприємству Уповноваженим органом управління; доходи одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів, отримані із дотриманням порядку передбаченого законодавством; капітальні вкладення і дотації з бюджету; майно придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян; інші джерела, не заборонені законодавством.

Згідно з п.6.1 статуту Підприємство має право самостійно планувати свою діяльність; визначати стратегію та основні напрями своєї роботи відповідно до стратегічного плану розвитку підприємства, затвердженого Уповноваженим органом управління; реалізовувати свою продукцію, послуги, залишки від виробництва за цінами, що формуються відповідно до умов економічної діяльності, а у випадках передбачених законодавством, - за фіксованими державними цінами; утворювати філії. Представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи з можливістю відкриття поточних і розрахункових рахунків та затверджувати положення про них; обирати предмет договору, визначати зобов`язання, будь-які інші умови господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству (а.с.97-111).

Основним показником фінансових результатів господарської діяльності Підприємства є прибуток. Прибуток Підприємства формується за рахунок надходжень провадження господарської діяльності, та після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, сплати відсотків за кредитами банків, сплати передбачених законодавством податків та інших платежів до бюджету, відрахування до цільових та інших фондів, залишається у повному його розпорядженні та використовується відповідно до законодавства (п. 9.1. 9.2. Статуту).

Підприємство відраховує та сплачує до державного бюджету частину прибутку відповідно до порядку та нормативу, визначених законодавством, що зазначено в п.9.6. Статуту.

Відповідно до п.6.2. статуту Підприємство зобов`язане забезпечувати своєчасну сплату податків та інших відрахувань згідно із законодавством.

Згідно п.6.3. статуту для закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти Підприємство застосовує процедуру закупівель, визначених законом.

Отже, введення нормами ГК України поняття «державне комерційне підприємство» свідчить про те, що держава має серед своїх функцій забезпечення отримання прибутку. Від діяльності державних комерційних підприємств держава отримує не тільки позитивний соціальний ефект (оскільки підприємство, створене державним органом, виконує роботи, надає послуги, випускає продукцію, що мають суспільний характер, санкціоновані державою), а й прибутки матеріального характеру. Це сплата податків, обов`язкових платежів нарівні з іншими суб`єктами господарювання та відрахування певних коштів державі як власнику, засновнику.

Державні комерційні підприємства діють у конкурентному середовищі, господарюючи на внутрішньому ринку України та встановлюючи зв`язки з партнерами за кордоном, нарівні з суб`єктами господарювання, що відносяться до інших форм власності та інших організаційно-правових форм здійснення підприємницької діяльності, а також з фізичними особами підприємцями.

ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)» відповідає наведеному у ст.74 Господарського кодексу України визначенню поняття державного комерційного підприємства.

Відповідно до роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.04.2016 № 3302-06/12875-06, яке являється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних закупівель, діяльність не є комерційною чи промисловою у разі якщо держава, підконтрольні їй організації при забезпечення певної державної потреби керуються іншими мотивами ніж прибутковість, водночас така діяльність не залежить від економічних ризиків і витрат на неї (оскільки держава визначила мету організації саме для здійснення такої діяльності та нормативно встановила спосіб, умови, ціни, тарифи тощо).

Діяльність здійснюється на комерційній основі у випадках, коли потреби держави та територіальної громади забезпечуються на конкурентному ринку.

Відповідно до роз`яснень щодо діяльності підприємств на промисловій чи комерційній основі, наведених у офіційно оприлюдненому листі Мінекономіки від 21.05.2020 року № 3304/32275-06 «Щодо визначення замовників», «діяльність юридичних осіб не є промисловою чи комерційною у разі, якщо при забезпеченні певної державної або громадської потреби діяльність підприємств, установ та організацій не орієнтована виключно на одержання прибутку, а забезпечує певну суспільну потребу (функцію держави), та не залежить від економічних ризиків і витрат на неї. Держава нормативно, тобто через нормативно-правові акти, розпорядчі рішення, статути юридичних осіб тощо, визначила мету діяльності таких юридичних осіб, встановила спосіб, умови, ціни, тарифи тощо та здійснює контроль за діяльністю та виконанням публічних функцій, направлених на забезпечення потреб держави та/або територіальної громади.

Натомість, діяльність юридичних осіб здійснюється на промисловій чи комерційній основі у разі, якщо потреби держави або територіальної громади забезпечуються на конкурентному ринку, невід`ємною властивістю якого є, зокрема, попит, пропозиція, ціна та у конкурентний спосіб. Так, наприклад, за умови якщо Державне підприємство «Прозорро» не забезпечуватиме функцію держави щодо адміністрування веб-порталу Уповноваженого органу з питань закупівлі, покладену на нього наказом органу виконавчої влади, який є для Підприємства органом управління, а здійснюватиме виключно комерційну діяльність, то таке Підприємство не виступатиме замовником у розумінні Закону, і відповідно на нього не поширюватиметься дія Закону».

Верховний Суд у п.69, 70, 71 постанови від 29.12.2022 у справі №260/1666/19 зазначив, що повертаючись до змісту пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" висновується, що першочергове значення для визначення суб`єкта, на яку поширюється поняття "замовник" в розумінні вказаної норми Закону, має наявність чи відсутність в діяльності конкретної юридичної особи такої ознаки, як здійснення нею діяльності на промисловій чи комерційній основі. Таким чином, застосування критеріїв наявності державної частки в статутному капіталі відповідного суб`єкта та/або використання ним бюджетних коштів (публічних фінансів), повинно здійснюватися лише після аналізу господарської діяльності юридичної особи з метою встановлення в неї наявності або відсутності комерційної чи промислової основи.

Відтак, не вдаючись до переоцінки наявних у справі доказів та встановлених обставин (вимоги частини 2 статті 341 КАС України), Верховний Суд звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що ДП "Свалявське ЛГ" відповідає визначенню комерційного підприємства, неведеного у статті 74 Господарського кодексу України, положення норм статті 75 знаходять своє відображення в Статуті позивача, та останній здійснює свою діяльність на комерційній основі, оскільки держава не регулює ціни на продукцію (лісопродукцію), що виробляється ДП "Свалявське ЛГ".

Окрім того, знайшли своє підтвердження висновки суду апеляційної інстанції, що відповідачами не доведено факту бюджетного фінансування ДП "Свалявське ЛГ". Більше того, в матеріалах справи наявний лист Управління Державної казначейської служби України в Свалявському районі Закарпатської області від 06.07.2020 №01-10/095, зі змісту якого слідує, що ДП "Свялявське ЛГ" у спірний період не фінансувався за рахунок коштів державного бюджету, що може свідчити про невикористання позивачем публічних фінансів при здійсненні діяльності, яка, як встановлено судом апеляційної інстанції є комерційною; протилежного відповідачами не доведено.

Судом встановлено, що матеріали справи, зокрема, витяг з акту від 27.01.2025 №201608-11/12 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)», не містять доказів того, що ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)» фінансується за рахунок держави, за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 отримувало бюджетні кошти, здійснювало за їх рахунок оплату спірних договрів, а також, того, що держава встановлює ціни, тарифи на продукцію підприємства.

Враховуючи наведені вище обставини, аналізуючи господарську діяльність підприємства, суд виходить із наявних у матеріалах справи доказів.

Оскільки метою діяльності ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№65)» відповідно до статуту є отримання прибутку від господарської діяльності, суд робить висновок, що за відсутністю докаів протилежного, згідно з нормами ч.2 ст.3 Господарського кодексу України діяльність підприємства є комерційною, а отже здійснюється на комерційні основі, а тому підприємство не є замовником у розумінні п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно, у посадових осіб Підприємства був відсутній обов`язок щодо проведення процедур закупівель відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.164 КУпАП суду не надано.

Прокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є достатнім доказом вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.255 КУпАП обовязок збирання доказів покладється на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд не є органом, який збирає докази на підтвердження вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися в т.ч. на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даному випадку матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 164-14 КУпАП.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 164-14 КУпАП.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.164-14 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.247, 283-284,287-289 КУпАП , суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 164-14 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: С. А. Цибізова