ПОСТАНОВА

Іменем України

16.05.2025 року м. Бар Вінницька область

Суддя Барського районного суду Вінницької області Хитрук В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області справу про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду надійшло дві справи про адміністративні правопорушення: №125/2484/24 та №125/74/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 статті 173-2, ч.1 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП України якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 031439 від 11.12.2024 ОСОБА_1 11.12.2024 о 20:00 год. у будинку АДРЕСА_2 вчинив насильство у сім`ї стосовно зятя ОСОБА_2 , а саме висловлювався у його сторону нецензурною лайкою, виганяв з будинку, намагався вчинити бійку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 031469 від 08.01.2025 ОСОБА_1 08.01.2025 о 17:00 год. у будинку АДРЕСА_2 вчинив психологічне насильство у сім`ї стосовно ОСОБА_2 , а саме висловлювався у його сторону нецензурною лайкою, намагався вчинити бійку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав. Суду пояснив, що у будинку АДРЕСА_2 він зареєстрований та проживає більше 50 років. Вказаний будинок вони з дружиною ОСОБА_3 придбали у її батьків за спільні кошти. ОСОБА_1 провів до будинку газ воду, каналізацію, перекрив дах, побудував криницю. З дружиною розірвали шлюб орієнтовно 15 років тому. Дружина виїхала за кордон. У вказаному будинку він проживає тривалий час сам.

Про протокол від 11.12.2024 ОСОБА_1 не було відомо взагалі. В той день він знаходився в смт. Копайгород в гостях у товариша ОСОБА_4 . Насильства в сім`ї не вчиняв. Вважає протокол фіктивним.

Приблизно в кінці грудня 2024 року він прийшов до дому і побачив на воротях попереджувальний знак про те, що будинок знаходиться під охороною. З`ясував, що власник будинку зняла його з реєстрації у прозорому офісі адміністративного центру Барської міської ради без його згоди та уклала договір з охоронною фірмою про охорону будинку.

08.01.2025 приблизно о 17:00 год. він прийшов до будинку з метою забрати свої речі. Його не пустили на подвір`я, речі не повернули, відразу викликали поліцію. Працівники поліції склали протокол навіть не заслухавши його. Хто такий потерпілий ОСОБА_2 , йому не відомо. Він не вчиняв жодних дій психологічного, фізичного чи економічного характеру. Та не може вчинити такі дії у віці 76 років. Тим паче стосовно членів сім`ї, адже ОСОБА_2 не являється членом його сім`ї. До цього часу ОСОБА_1 не має місця проживання, не має змоги забрати свої речі. Вважає, що вказані в протоколах обставини створені штучно з метою його виселення з будинку. Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З його боку не було вчинено жодних дій, які б носили протиправний характер та мали ознаки адміністративного правопорушення, за яке відповідно до ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, а саме не було вчинено жодних дій в бік членів сім`ї, які б мали ознаки домашнього насильства, не було вчинено будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру тим паче умисно, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Яровська С.О. у судове засідання не з`явилися.

Особа, яка надавала пояснення працівнику поліції Дем`янова Олена Валеріївна, яка ймовірно є докою ОСОБА_1 , у судове зсідання не з`явилася.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні дали показання про те, що довгий час знають ОСОБА_1 та його сім`ю. ОСОБА_1 проживав у будинку АДРЕСА_2 більше 50 років. ОСОБА_1 провів до будинку газ воду, каналізацію, перекрив дах, побудував криницю. Орієнтовно в 2004 році дружина виїхала за кордон. У вказаному будинку він проживав тривалий час сам. ОСОБА_1 розповідав, що в кінці грудня 2024 року він прийшов до дому і побачив на воротях попереджувальний знак про те, що будинок знаходиться під охороною. З`ясував, що власник будинку зняла його з реєстрації без його згоди та уклала договір з охоронною фірмою про охорону будинку. 08.01.2025 ввечері ОСОБА_1 прийшов до них в гараж та розповів, що прийшов до будинку з метою забрати свої речі. Його не пустили на подвір`я, речі не повернули, відразу викликали поліцію. Він не вчиняв жодних дій психологічного чи фізичного характеру. Та не може вчинити такі дії у віці 76 років. ОСОБА_2 не являється членом його сім`ї. До цього часу ОСОБА_1 не має місця проживання, не має змоги забрати свої речі. Ще повідомив про наявність протоколу від 11.12.2024 стосовно нього за вчинення насильства у сім`ї. Свідкам відомо, що в той день ОСОБА_1 знаходився в смт. Копайгород в гостях у товариша ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що провадження у справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з таких міркувань.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог ст.. 9 КУАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про попередження насильства у сім`ї» члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільне господарство, не мають взаємних прав та обов`язків, не є родиною. А відтак, вони не є членами сім`ї, а ОСОБА_2 не є суб`єктом домашнього насильства. Доказів того, що ОСОБА_2 є зятем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, що несумісна з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Домашнє насильство вчиняється шляхом порушення основних прав та свобод іншого члена сім`ї та призводить або може призвести до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, при якому має місце перевага сил того, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

У рамках розгляду даної справи встановлено відсутність належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вчинив умисні діяння психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , які спричинили наслідки, передбачені п. 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наявні докази не містять об`єктивних даних про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство та містили б ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Суддя звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протоколи про адміністративні правопорушення та долучені до них матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосував до ОСОБА_2 домашнє насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду його психічному здоров`ю.

Працівниками поліції не встановлювалися і не підтвердженні факти, зазначені у протоколах про вчинення адміністративного правопорушення, будь-які докази щодо вчинення мною зазначених у протоколі активних дій відсутні.

Верховний Суд у справі № 557/356/23 провадження № 51-1794 км 24 зазначив, що відповідно до усталеної практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, відображеної, зокрема, у постановах від 28 лютого 2023 року (справа № 725/4683/20, провадження № 51-6067 км 21), від 28 травня 2024 року (справа № 522/2378/22, провадження № 51-7447 км 23), домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки, в якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразку поведінки.

У Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.02.2021 року по справі №715/26/19 вказано, що відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», «Шабельник проти України (№ 2)», «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, у тому числі і закріпленої у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, суддя приходить до висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що є підставою для закриття провадження в даній справі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 247 ч.1 п.1, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів.

Суддя: