Справа № 297/2794/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Євсютіна О. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/292/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Євсютіна О. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин РФ, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 350 (триста п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 142608 від 20.06.2024 та постанови судді від 25.06.2024 вбачається, що 20.06.2024 близько 08 год прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці н.п. Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), у межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів від лінії державного кордону, було виявлено та затримано громадянина РФ ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Євсютін О. М. порушує питання про скасування постанови від 25.06.2024 та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 . В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи та не був доставлений до суду, оскільки утримується у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. ОСОБА_1 як громадянину РФ не було забезпечено перекладача, а тому заява про визнання вини є сумнівною та ймовірно підробленою. Складені щодо ОСОБА_1 матеріали не були перекладені на мову, якою він володіє. ОСОБА_1 законно перебував на території України, не є військовозобов`язаним і не мав намірів на незаконний перетин

-2-

державного кордону України, оскільки, будучи громадянином РФ, міг безперешкодно виїхати з України. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Одночасно захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи та не отримував копії постанови, а така була отримана стороною захисту лише 01.04.2025.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується відповідною довідкою. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника-адвоката Євсютіна О. М. про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 , яка також повідомила, що останньому відомо про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Євсютіна О. М., який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього та відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відсутні в матеріалах справи і дані про те, що ОСОБА_1 направлялась копія постанови суду від 25.06.2024. Інших даних, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання постанови судді від 25.06.2024, а саме 01.05.2025, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 142608 від 20.06.2024 стверджується, що 20.06.2024 близько 08 год прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці н.п. Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), у межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів від лінії державного кордону, було виявлено та затримано громадянина РФ ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Угорщину поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у пішому порядку, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 2), поясненнями старшого прикордонного наряду «Група реагування» ОСОБА_3 (а. с. 3), розпискою ОСОБА_1 (а. с. 10), заявами ОСОБА_1 (а. с. 8, 13), схемою затримання ОСОБА_1 (а. с. 11-12).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) прикордонного загону ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищезгаданий інспектор прикордонної служби діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

-4-

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не мав намірів на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами.

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 20.06.2025 о 08 год ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 203 прикордонного знаку, на відстані близько 30 м від лінії державного кордону.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а навпаки надав письмові пояснення про те, що мав намір на незаконний перетин державного кордону, а паспорт громадянина РФ знищив, і всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень.

Із цих підстав, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 законно перебував на території України, та будучи громадянином РФ, міг безперешкодно виїхати з України.

-5-

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 перебував у місці затримання з іншою метою, ніж спроба незаконного перетину державного кордону України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи та не був доставлений до суду, оскільки утримується у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляді цієї категорії справи не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , відповідно до якої останній не заперечував щодо розгляду справи без його участі (а. с. 13). Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим він і скористався, доручивши захищати свої інтереси захиснику-адвокату Євсютіну О. М. Між тим, факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як громадянину РФ не було забезпечено перекладача, а тому заява про визнання вини є сумнівною та ймовірно підробленою, а складені щодо ОСОБА_1 матеріали не були перекладені на мову, якою він володіє, апеляційний суд вважає, що такі є неспроможними з огляду на таке.

Зі змісту протоколу вбачається, що такий складено у присутності захисника-адвоката Поповича Ш. О., участь якого було забезпечено на підставі заяви ОСОБА_1 (а. с. 8, 9). Між тим, зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 не потребував послуг перекладача, пояснення бажав надавати українською мовою. При цьому, письмові пояснення, відповідно до яких ОСОБА_1 повністю визнав, що мав намір на незаконний перетин державного кордону України, написані власноручно ОСОБА_1 українською мовою, що свідчить про те, що він достатньою мірою володіє українською мовою і необхідності у залученні перекладача під час затримання та складення щодо ОСОБА_1 протоколу не було, як і здійснювати переклад адміністративних матеріалів на іншу мову. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник не посилається на будь-які норми закону, які передбачають необхідність здійснення перекладу адміністративних матеріалів у справах про адміністративні правопорушення на будь-яку іншу мову.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а надана стороною захисту копія рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2025 не має жодного відношення до даної справи та відповідно не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

-6-

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника-адвоката Євсютіна О. М. - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Євсютіна О. М. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2024 щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Євсютіна О. М. залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2024 щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя