Ширяївський районний суд Одеської області
16.05.2025 Справа №: 518/762/25
Провадженя № 3/518/603/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року селище Ширяєве

Суддя Ширяївського районного суду Одеської області Гуржій А.В.,

за участю секретаря судового засідання Майнич В.О.,

у режимі відеоконференції захисника ОСОБА_1 адвоката Шевчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Ширяєве матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Головного управління ДПС в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, головного бухгалтера ПП «ГСП», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Ширяївського районного суду Одеської області з Головного управління ДПС в Одеській області надійшов адміністративний матеріал стосовно головного бухгалтера ПП «ГСП» ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №108/15-32-07-03-17 від 16.04.2025 року при проведені планової виїзної перевірки ПП «ГСП» встановлено, що головним бухгалтером ПП «ГСП» ОСОБА_1 , вчинено правопорушення: п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44; п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено заниження податку на додану вартість на суму 339742 грн., у тому числі липень 2019 року 168226 грн., вересень 2019 року 133831 грн., жовтень 2019 року 7820 грн., січень 2020 року 1317 грн., жовтень 2020 року 2033 грн., січень 2021 18741 грн., вересень 2021 року 1135 грн., жовтень 2022 року 1014 грн., грудень 2022 5625 грн. та встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 24447 грн. за грудень 2024 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у судові засідання 12.05.2025 року, 14.05.2025 року та 16.05.2025 року не з`явилася.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Шевчук О.В. подала заяву про відкладення розгляду справи, судове засідання в якій призначено на 12.05.2025 року.

У судовому засіданні 14.05.2025 року, за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Шевчук О.В., оголошувалася перерва з метою забезпечення реалізації права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на ознайомлення з матеріалами справи.

Також, захисник ОСОБА_1 адвокат Шевчук О.В. подала до суду письмові клопотання:

-про приєднання до матеріалів справи примірника протоколу, що був вручений ОСОБА_2 , та який не містить дати складання та реєстраційного номера;

-про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення, оскільки зазначені в протоколі відсутності податкового обліку чи порушення посадовими особами встановленого порядку ведення податкового обліку не є триваючими.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4-172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, участь якої, відповідно до ст. 268 КУпАП у справах цієї категорії, не є обов`язковою.

Також, суд бере до уваги, що судовий розгляд відбувається за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Шевчук О.В.

У судовому засіданні 16.05.2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Шевчук О.В., підтримала зазначені письмові клопотання та додатково зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опис та суть порушення, не міститься посилання на статут підприємства та посадову інструкцію.

Вивчивши матеріали справ та оцінивши всі докази у справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення з таких підстав.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозиція ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачає відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Санкція цієї статті встановлює відповідальність у виді накладення штрафу у розмірі від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зауважує, що вказана норма за своєю юридичною природою є бланкетною, тобто з метою її правозастосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Так, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.

Пунктом 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше: 44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу; 44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту; 44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту; 44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України - у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Як зазначено в п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

П. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

На підтвердження винуватості головного бухгалтера ПП «ГСП» ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, головним державним інспектором Головного управління ДПС в Одеській області подано до суду такі докази:

1)протокол про адміністративне правопорушення №108/15-32-07-03-17 від 16.04.2025 року;

2)копію витягу з акта №17292/15-32-07-03 від 15.04.2025 року про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «ГСП», виготовленого на 4 аркушах та містить першу (вступна частина), другу (загальні положення) та передостанню та останню (висновки та підписи) сторінки акта;

3)копії паспорта громадянина України та РНОКПП, виданих на ім`я ОСОБА_1 ;

4)копію наказу ПП «ГСП» №2 від 23.01.2019 року про переведення ОСОБА_1 на посаду головного бухгалтера з 23.01.2019 року;

5)копію довідки про оплату праці ОСОБА_1 в ПП «ГСП» помісячно за період з липня 2024 року по грудень 2024 року включно.

Як визначено ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З протоколу про адміністративне правопорушення №108/15-32-07-03-17 від 16.04.2025 року убачається, що у графі цього документа «суть порушення, статті КУпАП, Податкового кодексу та іншого законодавства» головним державним інспектором зазначено: п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44; п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено заниження податку на додану вартість на суму 339742 грн., у тому числі липень 2019 року 168226 грн., вересень 2019 року 133831 грн., жовтень 2019 року 7820 грн., січень 2020 року 1317 грн., жовтень 2020 року 2033 грн., січень 2021 18741 грн., вересень 2021 року 1135 грн., жовтень 2022 року 1014 грн., грудень 2022 5625 грн. та встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 24447 грн. за грудень 2024 року.

Згідно з витягом з акта №17292/15-32-07-03 від 15.04.2025 року про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «ГСП», за результатами проведення перевірки, у розділі п. 1 акта «ІV Висновки» встановлено порушення ПП «ГСП»: п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44; п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено заниження податку на додану вартість на суму 339742 грн., у тому числі липень 2019 року 168226 грн., вересень 2019 року 133831 грн., жовтень 2019 року 7820 грн., січень 2020 року 1317 грн., жовтень 2020 року 2033 грн., січень 2021 18741 грн., вересень 2021 року 1135 грн., жовтень 2022 року 1014 грн., грудень 2022 5625 грн. та встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 24447 грн. за грудень 2024 року.

При цьому, як зазначено в змісті самого акта перевірки, акт з додатками викладені на 62 аркушах, проте до матеріалів справи про адміністративне правопорушення доданий витяг з акта перевірки 4 аркушах та містить першу (вступна частина), другу (загальні положення фрагмент тексту) та передостанню та останню (висновки та підписи) сторінки акта.

Як зазначалося судом, до протоколу , окрім витягу з акта перевірки, додані лише копії наказу про переведення на посаду, паспорта, довідки про РНОКПП та довідки про доходи.

Відомості про посадові обов`язки працівника на відповідній посаді не зазначені та матеріали не містять.

Разом з тим, згідно з даними протоколу не конкретизовано, які дії/бездіяльність та в який період /час були вчинені безпосередньої ОСОБА_1 та якими доказами це підтверджується.

З викладеного вище убачається, що в основу звинувачення ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення ч.1 ст. 163-1 КУпАП, особою, яка склала протокол, покладено лише відомості, що викладені у вказаному вище акті про результати перевірки.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № П/811/2893/14А, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і, самі по собі, не породжують правових наслідків для платників податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, зокрема і дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладених у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Відповідно до змісту п.86.1.ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки контролюючого органу щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, тобто такий акт та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків, не породжують, не змінюють та не звужують права особи, не встановлюють для неї додаткових обов`язків та не покладають відповідальність.

Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій посадових особі контролюючого органу і самі собою не породжують правових наслідків та відповідно такий акт, дії по його складанню та висновки у ньому не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для особи або настання негативних наслідків, не порушують її прав, свобод або інтересів.

Отже, наявний у матеріалах справи витяг з акта перевірки також не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.

Всупереч цим вимогам у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, у чому конкретно полягає порушення саме нею встановленого порядку ведення податкового обліку, який нею Закон порушено. Посилання ж у протоколі на норми Податкового кодексу України без конкретизації, яку норму якого Закону особою порушено, в чому полягає це порушення, які конкретно дії або бездіяльність допущені особою, не розкриває суті конкретного порушення, яке ставиться ОСОБА_1 у вину, чим порушується її право на захист.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Тобто, при зазначенні у протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення необхідно не лише вказувати факт порушення порядку ведення податкового обліку і його наслідки, але й зазначати, чи є відповідне порушення наслідком невиконання особою своїх службових обов`язків, встановивши, коли і ким такі службові обов`язки для неї були визначені.

Однак, ні з протоколу про адміністративне правопорушення, ні з наявних матеріалів справи не вбачається та не встановлено при розгляді справи в суді, які ж саме дії/бездіяльність вчинені, в чому полягає її вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення саме головним бухгалтером ПП «ГСП» ОСОБА_1 правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають) з посиланням на норму спеціального Закону, час та місце вчинення правопорушення.

Суд бере до уваги, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva v. russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin v. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

За вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З наведеного убачається, що належних та допустимих доказів на час розгляду справи, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених судом обставин та висновків суду, клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Шевчук О.В. про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Шевчук О.В. про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року.

Суддя А.В. Гуржій