КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1914/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Алієвої Д.У.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва Константінової К.Е. від 20 січня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 970562 від 30 серпня 2024 року, водій ОСОБА_1 30 серпня 2024 року о 20 год. 41 хв. у м. Київ на бульварі М. Міхновського, 20, керував транспортним засобом Suzuki Aerio, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Alcotest Drager 7510 ARMF 0329. Результат огляду 0,74 ‰.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року та провадження по справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Заперечує щодо обставин вказаних у протоколі, оскільки з відеофайлу вбачається, що поліцейський йому декілька разів пропонував здати тест на стан алкогольного сп`яніння, результат трьох тестів становив менше 0,2‰.

Зазначає, що з відеозапису також вбачається, що поліцейські чинили відносно нього психологічний тиск та змушували повторно здавати тест на стан алкогольного сп'яніння. Крім цього, наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння містить прізвище іншої людини.

Вважає, що наявними у справі доказами не доведено вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про роз`яснення йому прав, в тому числі права на адвоктську допомогу, чим було порушено його конституційні права та право на захист. Також не роз`яснено права на відмову від проходження огляду та наслідки такої відмови.

ОСОБА_1 повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у спосіб, передбачений законом, однак в судове засідання не з`явився. Клопотання про відкладення розгляду справу не надходило.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не з`явився в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити справу по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представника особи чи самої особи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи відсутність клопотання про відкладення розгляду справу, доказів на підтвердження неможливості прибуття в судове засідання, обмеження процесуального строку розгляду справи, передбаченого КУпАП, достатність матеріалів для розгляду справи, належне повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважав за можливим розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 970562 від 30 серпня 2024 року, водій ОСОБА_1 30 серпня 2024 року о 20 год. 41 хв. у м. Київ на бульварі М. Міхновського, 20, керував транспортним засобом Suzuki Aerio, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Alcotest Drager 7510 ARMF 0329. Результат огляду 0,74 ‰.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:

даними, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 30 серпня 2024 року серії ААД №970562;

даними проведеного тесту за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено наявність алкоголю в розмірі 0,74‰;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 серпня 2024 року;

актом огляду на стан алкогольного cп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

відеозаписом з бодікамери;

постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2947470 від 30 серпня 2024 року.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та в своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.

Заперечення в апеляційній скарзі щодо обставин викладених у протоколі, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, а обставини зазначені у ньому підтверджуються сукупність належних та допустимих доказів, які наявні в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський йому декілька разів пропонував здати тест на стан алкогольного сп`яніння, результат трьох тестів становив менше 0,2‰, апеляційний суд відхиляє, оскільки з переглянутого відеозапису з боді камери поліцейського, наявного в матеріалах справи вбачається, що поліцейський перед проходженням водієм огляду на стан алкогольного сп'янніння пояснив порядок проходження такого огляду за допомогою приладу Драгер (час запису 21:07:26 - 21:07:30), однак ОСОБА_1 не вірно здійснював видихання повітря у прилад (час запису 21:07:34, час запису 21:08:25). Здійснивши вірно видих повітря у прилад Драгер, результат огляду становив 0,74‰ (час запису 21:09:20) та на запитання поліцейського чи погоджується ОСОБА_1 з результатом огляду, останній сказав, що так (час запису 21:09:24). Згода із результатом огляду також підтверджується підписом ОСОБА_1 у акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 30 серпня 2024 року.

При цьому, жодного тиску на водія ОСОБА_1 зі сторони поліцейського щодо проходження огляду не було, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння містить прізвище іншої людини, апеляційний суд відхиляє, оскільки помилка у написанні прізвище не спростовує обставин щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що поліцейський не роз`яснив прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскілки такі доводи не спростовують висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.В. Саліхов