Справа № 642/165/25
Провадження № 3/642/476/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2025 року суддя Холодногірського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності, який надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській обл. Департаменту патрульної поліції, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

01.01.2025 о 02 год. 22 хв. за адресою: м. Харків, вул. Старопрудна, 10, водій ОСОБА_1 керував т.з. ВАЗ 2115, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій погодився пройти огляд на місці зупинки т.з. за допомогою газоаналізатора Драгер алкотест 6820, результат тесту 0.74 промілле, з результатом гр. ОСОБА_1 не згоден був, але від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. На підставі вказаного, відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ЕПР1 №209980 від 01.01.2025.

В судове засідання 21.05.2025 ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, захисник надала до суду заяву про розгляд адміністративного матеріалу без її та ОСОБА_1 участі. Провадження у справі просила закрити на підставі п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки він був змушений сісти за кермо через раптову та гостру необхідність лікування батька, якому раптово стало погано, не маючи можливості залучити іншого водія та не додзвонившись до екстреної медичної допомоги. На підтвердження зазначеного, захисником до матеріалів справи долучено письмові заперечення від 29.04.2025 та письмові пояснення свідка.

Крім того, в попередньому судовому засіданні стороною захисту надавались пояснення про те, що 01.01.2025 батьку ОСОБА_1 стало зле, він не зміг додзвонитись до швидкої допомоги, а тому ОСОБА_1 був змушений сісти за кермо. При зупинці його т.з. працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив їм, що батьку зле та він везе його до лікарні. Після чого працівниками поліції було викликано на місце швидку медичну допомогу, яка приїхала та надала батьку ОСОБА_1 таку допомогу.

Також 05.05.2025 захисником подано додаткові пояснення у справі, згідно з якими вона зазначає, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія, у зв`язку з чим він, враховуючи п. 1.10 ПДР України, не має статусу «водія». На підставі викладеного, суд не має права застосовувати покарання у вигляді позбавлення права керування.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т.з. за допомогою приладу газоаналізатора Drager Alcotest 6820, прилад arhк-0054, тест №2999, результат огляду 0.74%о промілле.

Одночасно, з результатом ОСОБА_1 був не згоден, проте, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли водій відмовився від проходження такого огляду.

Судом переглянуто відеозапис в матеріалах справи, яким підтверджені обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Щодо посилань захисника на те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, суддя зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Як зазначає Верховний суд в постанові від 16.02.21, справа № 263/10894/20, відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.

Суд не бере до уваги надані захисником письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки останній судом не допитувався, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання не попереджався, клопотань про його допит захисником не заявлялось.

Щодо довідки з КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 06.05.2025, наданої захисником, про те, що 01.01.2025 особою на ім`я « ОСОБА_1 » здійснювався виклик швидкої медичної допомоги гр. ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 , внаслідок чого медичними працівниками був оглянутий гр. ОСОБА_3 з поставленням діагнозу, суд зазначає, що така довідка також не може братись до уваги, оскільки вона не узгоджується з поясненнями сторони захисту в судовому засіданні та письмовими запереченнями від 29.04.2025, згідно яких захисник зазначила, що ОСОБА_1 не зміг додзвонитись до швидкої медичної допомоги, у зв`язку з чим він вирішив особисто відвезти батька до лікарні. Також вказано, що швидку медичну допомогу було викликано саме працівниками поліції під час зупинки т.з. під керуванням ОСОБА_1 .

Суд також звертає увагу, що заперечення сторони захисту зводяться до того, що ОСОБА_4 сів за кермо в стані крайньої необхідності, в той час, згідно з протоколом ЕПР1 №209980 від 01.01.2025 ОСОБА_1 інкримінується не керування в стані алкогольного сп`яніння, а відмова від проходження огляду в порядку, передбаченому законодавством.

Водночас, стороною захисту не наведено об`єктивних обгрунтувань перебування ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Надані захисником докази не спростовують факту відмови ОСОБА_4 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, суд вважає, що заперечення сторони захисту не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому, крім іншого, зазначено, що суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа такого права взагалі не мала.

Відповідно до п. 1.10. Розділу 1. Загальних положень ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Як вбачається з довідки інспектора ВАП УПП в Харківській обл. ДПП Кірічек О., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував.

Санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП України передбачено накладення на особу, що визнається винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість покладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній не отримував водійського посвідчення і підлягає притягненню до відповідальності за санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, як «інша особа».

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 605.60 грн. в дохід держави.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 23, 40-1, 130, 252, 266, 268, 283-285 КУпАП України, суддя, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу…а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Згідно зі ст, 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, а саме 34 000 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту винесення постанови.

Суддя