Провадження № 3/625/42/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області в складі судді Скляренка М.О., за участю секретаря Калюжної Л.Д., розглянувши матеріали, що надійшли із відділення поліції № 1 Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 20 травня 2002 року, індивідуальний податковий номер: НОМЕР_2 , громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , факктично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, за ч. 1 ст.122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2025 року, близько 15 години 30 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-110557», державний номерний знак НОМЕР_3 , по вулиці Корольова в селищі Коломак Богодухівського району Харківської області, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, визнав повністю та надав суду свої пояснення про обставини, час та місце вчиненого ним правопорушення.

Крім, того до Коломацького районного суду Харківської області із відділення поліції №1 Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області разом із іншими матеріалами надійшов адміністративний протокол серії ЕПР1№296490, складений 10 квітня 2025 року інспектором ВП № 1 (м.Валки) Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області майором поліції Костровим Ю.А. про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В цьому протоколі, складеному інспектором ВП № 1 (м.Валки) Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області майором поліції Костровим Ю.А. стосовно ОСОБА_1 , у графі «опис установлених даних», зазначено: «10.04.2025 00:00:00 С-ЩЕкОЛОМАК, ВУЛиЦЯ кОРОЛЬОВА (кІРОВА) 6 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, не виразне мовлення, продувати газоаналізатор Драгер 6810, або їхати до медичного закладу для встановлення ступеню алкоголю відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав, та пояснив, що 10 квітня 2025 року о 15 години 30 хвилин він, керуючи автомобілем «ЗАЗ 110557», державний номерний знак НОМЕР_3 , поспішаючи рухався до найближчої аптеки в селищі Коломак Богодухівського району Харківської області, позаяк у його дружини підвищився тиск і виникла невідкладна потреба придбати ліки.

Також ОСОБА_1 пояснив, що оскільки він дуже поспішав, він не зупинив керований ним автомобіль на відповідну вимогу поліцейських, які потім наздогнали його, і після зупинки транспортного засобу працівник поліції, не пояснюючи йому, які у нього саме виявлені ознаки сп`яніння запропонував йому пройти на місці зупинки транспортного засобу огляд з метою встановлення стану алкогольногосп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, від чого він відмовився, повідомивши поліцейським про те, що він не вживав алкогольних напоїв. В подальшому, як пояснив ОСОБА_1 , поліцейський запропонував пройти такий огляд у лікарні, на що він спочатку не погодився, а в подальшому настоював на його направленні до Валківської лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння, на що поліцейські відмовили йому в цьому та запропонували йому самостійно пройти такий огляд на стан сп`яніння у Валківській лікарні та склали протокол, а він відразу після цього самостійно звернувся до Валківської лікарні, де пройшов огляд на стан сп`яніння, за результатами якого ознак сп`яніння у нього не виявлено, на підтвердження чого надав суду відповідний висновок.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122-2 КУпАП, крім повного її визнання, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується ще й: 1) даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№296503, складеному 10 квітня 2025 року інспектором ВП № 1 (м.Валки) Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області майором поліції Костровим Ю.А. у відповідності до вимог ст.ст. 256, 266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 за №1408/27853 (а.с. 5); 2) копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №4470705, винесеної 10 квітня 2025 року поліцейським ВП № 1 (м. Валки) Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Казьміним М.С. відносно ОСОБА_1 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст. 121 КУпАП (а.с. 6); 3) дисковим носієм інформації із збереженим на ньому відеозаписом (а.с. 10).

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП як невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом Рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть лише фактичні дані, одержані відповідно до вимог чинного законодавства України, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до пункту п`ятого Рішення Конституційного Суду України №1-рп/19 від 26 лютого 2019 року презумпція невинуватості є важливою гарантією дотримання прав особи та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду. Конституційний Суд України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно пункту 2 статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до практики ЄСПЛ принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 р., пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» від 23.07.2002 р.).

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року, «Шмауцер проти Австрії» від 23 жовтня.1995 року, «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 17, 21 рішення "Надточій проти України").

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 7, 251, 252, 280 КУпАП та ст.ст. 85, 86 КПК України в поєднанні із вказаною вище позицією Конституційного суду України, викладеною у рішенні № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, а також практикою ЄСПЛ, що за правилами, визначеними ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" має враховуватися судом як джерело права, можна зробити висновок, що у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності належними вважаються докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність передбачених ст. 280 КУпАП обставин, які підлягають доказуванню у справі, а також інших обставин, які мають значення для справи, та прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Водночас допустимим визнається доказ, якщо він отриманий суб`єктом, уповноваженим на це законодавством із належного джерела та з додержанням належної процедури отримання, тобто дотримання процесуального порядку їх збирання та закріплення відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Згідно імперативних приписів, закріплених у ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами, визначеними відповідними нормами КУпАП, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно cт.cт. 254-256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків та потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З огляд на те, що судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, в якій уповноваженою на те особою зазначаються всі ознаки складу адміністративного правопорушення та обставини його вчинення, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази винуватості такої особи.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У ч. 1 ст. 256 КУпАП закріплені вимоги, згідно яких у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, передбачено, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» зазначається суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Як зазначалося вище, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№296490, складеного 10 квітня 2025 року інспектором ВП № 1 (м.Валки) Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області майором поліції Костровим Ю.А., ОСОБА_1 інкримінується те, що він: «10.04.2025 00:00:00 С-ЩЕкОЛОМАК, ВУЛиЦЯ кОРОЛЬОВА (кІРОВА) 6 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, не виразне мовлення, продувати газоаналізатор Драгер 6810, або їхати до медичного закладу для встановлення ступеню алкоголю відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху».

З приводу викладеної у протоколі фабули адміністративного правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 2.9.а. Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так і за саму відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 256 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103, у випадку відмови від проходження огляду на місці чи не погодження з результатами такого огляду водій направляється до відповідного закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння.

Пунктом 6 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, також передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Таким чином системний аналіз вищевказаних правових норм, якими, зокрема, врегульований порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, дає підстави вважати, що такий огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або ж лікарем відповідного закладу охорони здоров`я, до якого водій направляється для проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння, у випадку його відмови від проходження огляду на місці чи не погодження з результатами такого огляду.

Крім того огляд на стан сп`яніння може відбуватися виключно тих водіїв, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Тобто огляд на стан сп`яніння може проводитися винятково у разі виявлення працівником поліції у водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень п.3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: 1) запах алкоголю з порожнини рота; 2) порушення координації рухів; 3) порушення мови; 4) виражене тремтіння пальців рук; 5) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; 6) поведінка, що не відповідає обстановці. Вказаний перелік ознак алкогольного сп`яніння є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вже зазначалося вище, поліцейський виявив у ОСОБА_1 крім такої ознаки як запах алкоголю з порожнини роту ще й таку ознаку як не виразне мовлення, про що і зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, виявлена та зафіксована працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення така ознака як не виразне мовлення не є ознакою алкогольного сп`яніння в розумінні положень п.3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.

Крім того, інкримінуючи ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, інспектор ВП № 1 (м.Валки) Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області майором поліції Костров Ю.А.в протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що ОСОБА_1 відмовився «їхати до медичного закладу для встановлення ступеню алкоголю», однак такі дії (бездіяльність) не є ознаками об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яким передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, здійсненого інспектором ВП № 1 (м.Валки) Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області майором поліції Костровим Ю.А. в проміжок часу із 15:31:15 по 17:06:15 із використанням портативного відеореєстратората зафіксованого на долученому до протоколу про адміністративне правопорушення дисковому носієві інформації (а.с. 10), поліцейський не повідомляв ОСОБА_1 , які саме у останнього ним виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, що послугувало б підставою проведення поліцейським огляду на стан сп`яніння.

Крім того, відеозаписом підтверджується пояснення ОСОБА_1 про те, що він наполягав на його направленні до Валківської лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння, що повністю проігноровано поліцейськими, які запропонували ОСОБА_1 самостійно пройти такий огляд на стан сп`яніння у Валківській лікарні. Ба більше, на підтвердження вказаних тверджень ОСОБА_1 суду надано копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 10 квітня 2025 року о 18 годині 25 хвилин лікарем Валківської центральної районної лікарні ОСОБА_2 , згідно якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.

Необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність наявності в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється доведеній невинуватості.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

На підставі викладеного, взявши до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд доходить висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому, згідно імперативних вимог п.1 ст. 247 КУпАП , провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122-2 КУпАП, суд зазначає наступне.

Так, обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення суд визнає щире розкаяння винного, обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відсутні.

За правилами, визначеними ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За таких обставин, для забезпечення досягнення закріпленої ст. 23 КУпАП мети виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також для запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами, доцільним є, з урахуванням вищевказаних обставин, застосувати до правопорушника адміністративне стягнення згідно санкції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Також, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в справі про адміністративне правопорушення.

Так, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 7, 8, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ХМУУМВСУ в Харківській області 20 травня 2002 року, індивідуальний податковий номер: НОМЕР_2 , громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122-2 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 9 (дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні 00 копійок.

Перерахувати зазначену суму штрафу на користь держави за реквізитами: отримувач коштів -ГУК Харківської області /Харківобл/ 21081300; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37874947; банк отримувача: казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача -UA0020001; код класифікації доходів бюджету -21081300.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ХМУУМВСУ в Харківській області 20 травня 2002 року, індивідуальний податковий номер: НОМЕР_2 , громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, зарахувавши кошти до Державного бюджету України за реквізитами: отримувач коштів ГУК у місті Києві/22030106; ; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Коломацький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя М.О. Скляренко