Єдиний унікальний номер № 369/746/25
Апеляційне провадження №33/824/2018/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 209922 01.01.2025 року близько 02 години 05 хвилин в Київській області в Фастівському районі в смт. Чабани, вулиця Машинобудівників, 6Д, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21081 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та поведінка, що не відповідає обстановці). На вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотест «Драгер» 6820 та в медичному закладі для встановлення ступеня алкогольного сп`яніння відмовився, тим самим порушивши п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 , визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2025 року змінити в частині накладеного адміністративного стягнення, призначивши йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У судове засідання, призначене на 17.04.2025 року, з`явилися особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та захисник.

Основним доводом апеляційної скарги було:

-призначене покарання є невідповідним ступеню тяжкості адміністративного правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки хоч воно і не виходить за межі, встановлені санкцією статті, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість;

- ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП;

-відсутні обставини, що обтяжують відповідальність;

-суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, визначених у постанові, у апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди ОСОБА_1 із призначеним йому видом покарання.

Посилання ОСОБА_1 на те, що призначене покарання є невідповідним ступеню тяжкості адміністративного правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути прийняті судом.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, а Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості не накладення на особу адміністративного стягнення, яке є обов`язковим, за наявності обставин, що пом`якшують відповідальність, позитивних даних про особу винного, необхідності у силу тих чи інших обставин продовжувати використання наданого права керування транспортними засобами після грубого порушення порядку користування цим правом.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1ст.130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не надає можливості врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Дана категорія адміністративних правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відносить до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки. Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1ст.130 КпАП України, вимогам ст.ст.33,34 КпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співмірним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Той факт, що ОСОБА_1 до цього не притягувався до такого виду відповідальності також не свідчить про неспівмірність покарання.

Притягнення до такого виду адміністративної відповідальності вперше є кваліфікуючою ознакою ч.1 ст.130 КУпАП, яка саме і передбачає відповідальність осіб, які керували транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або як у даному випадку -відмовились від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, які до цього до такого виду відповідальності не притягувались, оскільки повторне вчинення правопорушення протягом року або здійснення таких дій особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за такого роду діяння, кваліфікуються вже за ч.2 та ч.3 ст.130 КУпАП відповідно, які передбачають більш суворе стягнення.

Не можуть бути прийняті судом і твердження щодо щирого каяття апелянта.

Таке каяття не може бути декларативним, має виражатися у вчиненні активних дій.

Як зазначив сам апелянт щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки та готовності нести адміністративну відповідальність.

Жодного підтвердження, окрім декларативної заяви даної обставини, матеріали справи не містять, відтак не можуть бути прийняті судом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба