Справа № 146/805/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2025 р. селище Томашпіль

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Мороз І.С., розглянувши матеріали, що надійшли від ВП № 2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Гр. ОСОБА_1 згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 11 травня 2025 року серії ЕПР1 № 326682 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 11 травня 2025 року о 00.19 год в селищі Томашпіль по вул. Томашпільській керував автомобілем марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, хитка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він не згоден з протоколом, оскільки 11 травня 2025 року він перебував у припаркованому автомобілі, автомобілем не керував, перебував в салоні автомобіля, який був припаркований біля будинку, двигун автомобіля був вимкнутий. Через деякий час під`їхали працівники поліції, підійшли до нього та стали вимагати посвідчення водія, питали чи вживав він алкогольні напої. Він намагався пояснити, що не керує транспортним засобом, а лише знаходиться в салоні стоячого (припаркованого) автомобіля. Надалі працівники поліції почали наполягати на проходженні ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився, пояснюючи свою відмову тим, що він, оскільки не керував автомобілем і підстав для його огляду не було. Вважає дій працівників поліції незаконними та просить закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки він не керував транспортним засобом, що передбачено положеннями ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати найголовніше - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП). Всі обставини у справі про адміністративне правопорушення встановлюються на підставі доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі постанова Пленуму № 14).

Водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Водієм є також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (пункт 1.10ПДРУкраїни).

Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли водій почав рухатись (абз. 4 пункту 27 постанови Пленуму № 14).

Само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування (рішення ВС від 20.02.2019 по справі №404/4467/16-а).

Із долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери оглянутого в судовому засіданні та пояснень ОСОБА_1 суддею встановлено, що відеозаписом зафіксовано, що об 00.19 годин поліцейські під`їхали до припаркованого на узбіччі транспортного засобу, проблискові маячки службового автомобіля поліцейських вимкненій. Надалі поліцейські підійшли до вказаного автомобіля, в салоні якого перебував ОСОБА_1 та знаходився у межах приватних забудов, двигун автомобіля вимкнений, автомобіль не рухався, стоїть на місці, був припаркований на узбіччі в житловій зоні приватної забудови та жодних перешкод для будь-яких інших транспортних засобів не створював. При цьому на жодному відеозаписі не міститься підтвердження наведених працівниками поліції фактів про керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 .

При цьому, на перших хвилинах розмова поліцейських між собою, а в подальшому з водієм на відеозаписі взагалі не прослуховується.

З відео не можливо встановити, чи їхали поліціанти за автомобілем марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 до місця паркування автомобіля на узбіччі, чи зупиняли вони його.

Інші докази у справі, зокрема направлення на огляд водія на стан наркотичного сп`яніння, рапорт поліцейського також не є належним доказом керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Аналізуючи докази досліджені в судовому засіданні суд, суд не може дійти обґрунтованого висновку, який би спростовував версію ОСОБА_1 ..

Для доведення винуватості особи недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Таким чином суддя вважає, що у справі відсутні докази, які б (кожен окремо або ж у сукупності) підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом (що в обов`язковому порядку повинно бути доведеним при розгляді такої категорії справ), не має.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», - визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З огляду на це, належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем, до справи не долучено.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статті 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

З огляду на викладене, складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 не доведено.

Отже протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності доказів, самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами, які підтверджують факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

За вказаних обставин, суддя вважає, що працівниками поліції, як органу, на якого законом покладається доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто є належним суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність й об`єктивної сторони складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, суддя вважає, що провадження у справі має бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з недоведеністю органом поліції в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд.

Суддя:І. С. Мороз