Унікальний номер справи 760/575/25
Номер апеляційного провадження 33/824/2262/2025
Суддя суду першої інстанції О. В. Бурлака
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

08 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина

України, адреса місця проживання:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Судом встановлено, що 05.12.2024 о 21 год 50 хв. в місті Києві по бул. В. Гавела, 16, повторно протягом року після вчинення правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Bajaj Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , будучи особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат Загородній Є. О. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Захисник посилається на те, що через бездіяльність працівників поліції, а саме тривале ненаправлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення до суду, а також через намагання суду першої інстанції розглянути справи виключно у строки, у учасників справи не було можливості у доведенні їхньої позиції. ОСОБА_1 має право на захист від незаконно обвинувачення і для цього йому потрібно було відвести достатній процесуальний строк, а не два тижні, як це зробив суд першої інстанції.

Також зазначив, що суддя необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про відкладення розгляду справи, не з`ясував поважності причини неявки у судове засідання ОСОБА_1 та його захисника, а тому сторона захисту вважає, що суд у порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника. Крім того суд не вирішив клопотань сторони захисту про допит свідків та витребування доказів. Не надав належну оцінку клопотанню захисника про закриття провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП.

Захисник вказував, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, доданий до матеріалів справи відеозапис не є належним доказом у справі, оскільки не відображає обставини, які викладені у протоколі про адміністравтине правопршення. Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАп, оскльки для кваліфікації дій особи за ч. 5 ст. 126 КУпАП обов`язковою умовою має бути саме керування транспортним засобом. При цьому твердження про керування ОСОБА_1 транспортним засобом 05.12.204 о 21:50 не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не керував у цей час транспортним засобом.

Суд не звернув увагу на те, що працівниками поліції неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 , оскільки для кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП необхідним є попереднє притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої частинами 2-4 статті 126 КУпАП, у той час коли ОСОБА_1 по суті було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, матеріали справи не містять належним чином завіреної копії постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Надана суду довідка щодо кваліфікації адміністративного правопорушення, складена працівником поліції, сама по собі не може свідчити про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Захисник окремо звертає увагу на незаконність накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки він такого посвідчення не отримував, відповідні докази у матеріалах справи відсутні. А тому ОСОБА_1 не є водієм у розумінні закону та Правил дорожнього руху.

Крім того, захисник просить апляційний суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що постанова за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення не була вручена йому у визначений законом строк. Копію постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року отримана захисником 19.03.2025. Апеляційну скаргу подано до суду 21.03.2025.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, враховуючи, що строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущено захисником з поважних причин, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника Загороднього Є. О. та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року, оскільки у матеріалах справи відсутні дані, які б спростовували наведені у клопотанні обставини.

У судовому засіданні захисник Загородній Є. О. підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її на підставі викладених у ній доводів.

Переглянувши справу про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення Загороднього О. Є. , дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини п`ятоїстатті 126 КУпАПповторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п.п. ап. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, частина 5статті 126 КУпАПпередбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч.2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що суддя суду першої інстанції розглянув справу у відповідності до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Так, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п. 2.1 а) Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №189536 від 05.12.2024, у якому викладені встановлені судом обставини; копією постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.09.2024, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу; відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції, де зафіксовано вказану подію, що підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність у апеляційного суду відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Усім зазначеним доказам суд першої інстанції надав належну оцінку та законно визнав винним ОСОБА_1 у порушенні пунктів 2.1 а) Правил дорожнього руху та вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, тому у суду відсутні підстави для визнання протоколу недопустимим доказом.

Будь - яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних у справі доказів, вказували б про порушення вимог ст. 266 КУпАПпід час їх отримання, а також об`єктивність поліцейських у справі, суду не надано, їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності теж не встановлена.

Відповідно дост. 9 КУпАПадміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Дії ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повторно притягується до адміністративної відповідальності протягом поточного року заст.126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.

Стороною захисту не спростована наявність зазначеної поліцейськими постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.09.2024, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП. Так само сторона захисту не надала доказів на підтвердження факту оскарження у визначеному законом порядку постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП. Тому апеляційний суд не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Вказана постанова у відповідності до вимог закону була прийнята національною поліцією в межах її компетенції.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом детально проаналізовано зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а також долучених поліцейськими доказів скоєння інкримінованого останньому адміністративного правопорушення.

Долучені стороною захисту документи не спростовують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги в цій частині суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, зазначені ним порушення спростовуються матеріалами справи, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Жодного заперечення щодо дій національної поліції під час складення поліцейським вказаного протоколу від ОСОБА_1 не надійшло. Не зазначив про свою незгоду з указаною подією останній й у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 23 КУпАПпередбачається, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 33КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність суддею при розгляді справи не встановлено.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено судом з урахуванням положень ст. 33 КУпАПта в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Судом першої інстанції проаналізовано доводи сторони захисту щодо накладення адміністративного стягнення у виді лише штрафу та обґрунтовано зазначено про безальтернативність санкції вказаної статті в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що санкція ч. 5ст. 126 КУпАПпередбачає лише один альтернативний вид стягнення - оплатне вилучення транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки викладена в протоколі про адміністративне правопорушення фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, апеляційний суд не приймає, оскільки таке твердження не відповідає дійсності.

Так, положеннямист. 256 КУпАПвстановлено, що у протоколі, зокрема, зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 254-256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395та міститьвсі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається.

Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Як вбачається з протоколу, фабула вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення викладена із зазначенням повторності вчинення правопорушення протягом року, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а тому доводи апеляційної скарги про те, що вона не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення є безпідставними. Вказана кваліфікуюча ознака, яка має місце в діях водія ОСОБА_1 , доводиться зібраними у справі доказами, а саме копією постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.09.2024, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 при складанні на нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАПне заперечував факт того, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАПта незгоди з протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, не виявив і в протоколі про це не зазначив.

За таких обставин, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. А отже відсутні підстави для закриття провадження у справі, як на тому наполягає сторона захисту в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 механічним транспортним засобом відхиляються судом, оскільки будь-яких заперечень щодо викладених у протоколі обставин він при складанні протоколу не зазначив, пояснення щодо некерування транспортним засобом не зазначав.

Відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, на ньому зафіксована подія правопорушення та підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, що йому інкримінується. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність порушення ОСОБА_1 п. 2. 1. а)ПДР.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, тому відсутні будь - які сумніви у їх достовірності та істинності.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративнеправопорушення у даній справі та відеозапис поліції починається у різний проміжок часу, отже, на думку апелянта, протокол не відповідає даним справи, суд апеляційної інстанції відхиляє оскільки факт того, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 05.12.2024 повністю узгоджується із матеріалами справи, та дослідженим судом відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції, на якому чітко зафіксована дата 05.12.2024.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахуванням суддею суду першої інстанції обставин неотримання ОСОБА_1 посвідчення на право керування транспортними засобами апеляційний суд оцінює критично з огляду на наступне.

Так, у законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами. Таке право особа набуває внаслідок проходження відповідного навчання, отримання навиків водіння, що дає підстави відповідним органам для видачі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Оскільки законом не передбачено альтернативного застосування стягнення за вчинення зазначеного правопорушення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 126 КУпАПобґрунтовано застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Стаття 30 КУпАП(із змінами та доповненнями) не перешкоджає застосуванню судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Зазначене кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20), згідно якого особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 достеменно знав про заборону керувати транспортним засобом, не отримавши при цьому посвідчення водія, і наслідки за таке порушення, адже його вже було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Слід зазначити і те, що ОСОБА_1 взагалі не отримував посвідчення водія, проте навмисно порушує Закон та керує транспортним засобом, ігноруючи заборони, а тому він цілком обґрунтовано позбавлений права на одержання права керування транспортними засобами на п`ять років, що відповідає диспозиції ст.126 КУпАПта санкції ч. 5 цієї статті.

Внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею Правил дорожнього рухув майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 33, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах, прийнятих апеляційними судами в інших справах, апеляційним судом відхиляються, з огляду на те, що положеннями КУпАП не передбачено врахування висновків апеляційних судів під час апеляційного перегляду справи.

Доводи апеляційної скарги, що судом допущено розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, не є самі по собі підставою для скасування правильної та законної постанови судді, з огляду на те, що процесуальні права ОСОБА_1 були в повній мірі відновлені під час розгляду справи в апеляційному суді, оскільки апеляційним судом поновлено стороні захисту процесуальний строк подання апеляційної скарги, і оскільки він мав безперешкодне право брати участь в судовому засіданні та надавати пояснення.

В цілому доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.1 а) ПДРза наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

У своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. The United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться у матеріалах справи про адміністративні правопорушення, яким суддя надав належну правову оцінку, з такою оцінкою доказів погоджується і суд апеляційної інстанції.

Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування постанови судді не вбачається.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.1 а) Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги захисником в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Захиснику ОСОБА_1 - адвокату Загородньому Євгенію Олеговичу поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року.

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_1 - адвоката Загороднього Євгенія Олеговича залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач