Справа № 161/5169/25 Провадження №33/802/326/25 Головуючий у 1 інстанції:Ковтуненко В. В.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124 КУпАП. На підставі ч.2 ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рок, також стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки в судовому засіданні зміст постанови не оголошувався, станом на 23.04.2025 копію постанови він не отримав.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

У своєму клопотанні апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи його тим, що в судовому засіданні зміст постанови не оголошувався, станом на 23.04.2025 копію постанови він не отримав.

Однак, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.

10 квітня 2025 року під час розгляду справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ОСОБА_1 був присутній. Під час судового розгляду він надавав пояснення по суті даної справи та частково визнав свою провину, що підтверджується оскаржуваною постановою (а.с.17-18).

В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 21 квітня 2025 року (з урахуванням неробочих днів).

Апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 подавлише 23 квітня 2025 року, що стверджується апеляційною скаргою, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 21 квітня 2025 року.

Отже, апелянт пропустив строк апеляційного оскарження, визначений положеннями ч.2 ст.294 КУпАП.

Доводи клопотання про те, що не було оголошено зміст постанови та апелянтом не отримано її копію не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки такі доводи повністю суперечать приписам ч.2 ст.294 КУпАП та матеріалам даної справи, оскільки ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи та проголошення оскаржуваної постанови судді (а.с.17-18).

Крім того, згідно власноручної розписки ОСОБА_1 від 10.04.2025, він ознайомлений з постановою суду від 10.04.2025 та йому роз`яснено порядок оскарження постанови (а.с.19).

Отже, вказаною розпискою повністю спростовуються доводи клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Жодних інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт в своєму клопотанні не наводить.

Отже, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, а тому клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року щодо нього відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов