Справа № 303/2066/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2024 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 (п`ятдесят одну) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок на користь держави.

Відповідно до постанови суду, 21 лютого 2025 року о 21:40 год., гр. ОСОБА_1 зі своєї квартири АДРЕСА_1 , виражалася на адресу громадянки ОСОБА_2 нецензурною лайкою і погрожувала їй фізичною розправою, чим вчинила дрібне хуліганство, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі, порушив її права на захист, неповно та необ?єктивно розглянув справу, а обставини на які послався суд не відповідають дійсності, суд розглянув справу з недотриманням вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази, наявні у справі ретельно не були перевірені відповідно до ст.252 КУпАП, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку, визнавши доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, оскільки не встановлено достовірно факт саме дрібного хуліганства, що виключає адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією. Звертає увагу, що пояснення свідків, на які суд послався в постанові, то ці особи особисто зацікавлені в паплюженні її репутації та зведені наклепу, оскільки це пов`язано з діяльністю ОСББ, якого вона являється головою. Зазначає, що у протоколі не зазначені свідки, тому їхні покази не можна брати до уваги. Вважає, що в даному випадку, відсутні такі суб`єктивні ознаки, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, які є основними критеріями, що і відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень. При невстановлені і самого факту події, яка описана в оскаржуваній постанові так і протоколі щодо ОСОБА_1 , сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, особистих образ, не може свідчити про вчинення дрібного хуліганства, в розумінні вимог ст. 173 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка зазначеної особи судового розгляду, відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності потерпілого чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній та у письмових поясненнях, та просила закрити провадження по справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, наведені вимоги закону при розгляді справи в суді та винесенні суддею постанови відносно ОСОБА_1 дотримані не були.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суддя місцевого суду виходив із доведеності її вини, обґрунтовуючи свій висновок фактичними обставинами, встановленими на підставі: протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №693607 від 18.03.2025; рапортом поліцейського Луцьо І.І. від 21.02.2025, заявою потерпілої ОСОБА_2 від 21.02.2025, рапортом поліцейського Ленюського М.М. від 23.02.2025, поясненням потерпілої ОСОБА_2 від 04.03.2025, поясненням свідка гр. ОСОБА_3 від 04.03.2025, поясненням свідка гр. ОСОБА_4 від 04.03.2025, поясненням свідка гр. ОСОБА_5 від 04.03.2025, поясненням свідка гр. ОСОБА_6 від 04.03.2025, зверненням громадян до начальника Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області від 04.03.2025, рапортом поліцейського Маді Р.І. від 04.03.2025, поясненням правопорушниці від 18.03.2025 року, рапортом ПОГ СВГ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції, ОСОБА_7 від 18.03.2025.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Так, положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До поняття "інші подібні дії" слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Хуліганство, як правопорушення, виключається за наявності таких умов: конфлікт має місце на ґрунті особистих неприязних відносин, тобто без мотивів явної неповаги до суспільства. У такому випадку дії сторін у конфлікті визнаються правопорушенням в залежності від шкоди, яка спричинена фактично та від передбачення кримінальної чи адміністративної відповідальності за спричинення такої шкоди.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №693607 від 18.03.2025, 21 лютого 2025 року о 21:40 год., гр. ОСОБА_1 зі своєї квартири АДРЕСА_1 , виражалася на адресу громадянки ОСОБА_2 нецензурною лайкою і погрожувала їй фізичною розправою, чим вчинила дрібне хуліганство, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, матеріали справи містять: рапорт поліцейського Луцьо І.І. від 21.02.2025, заяву потерпілої ОСОБА_2 від 21.02.2025, рапорт поліцейського Ленюського М.М. від 23.02.2025, пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 04.03.2025, пояснення свідків від 04.03.2025: гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернення громадян до начальника Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області від 04.03.2025, рапорт поліцейського Маді Р.І. від 04.03.2025, рапорт ПОГ СВГ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції, ОСОБА_7 від 18.03.2025, на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення.

У своїх поясненнях потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що вже близько 20 років у неї із сусідкою гр. ОСОБА_1 неприязні відносини, що сусідка систематично виражається на її адресу нецензурною лайкою та погрожує їй фізичною розправою, плює їй на двері та поставила камеру відео нагляду. Останній факт погроз мав місце 21.02.2025 року.

Свідки: гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , у своїх поясненнях, підтвердили наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що дії ОСОБА_1 , хоча і містять ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, проте були вчинені на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_2 .

В даному випадку, відсутні такі суб`єктивні ознаки, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, які є основними критеріями, що і відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень. При цьому, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, особистих образ, не може свідчити про вчинення дрібного хуліганства, в розумінні вимог ст. 173 КУпАП.

На вказані обставини, суд першої інстанції увагу не звернув, та прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 283 КПК України «Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення» вимагає щоб в постанові, крім інших даних, був викладений опис обставин, установлених при розгляді справи, в даному випадку встановлених судом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суддя дав невірну оцінку обставинам адміністративного правопорушення, які не вбачаються із наявних доказів та не відповідають змісту ст. 173КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 268 КУпАП, оскільки зазначеною статтею закріплено вичерпний перелік статей цього Кодексу, при розгляді справ про адміністративні правопорушення за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Стаття 173 КУпАП входить до вищевказаного переліку, отже присутність ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення є обов`язковою, однак суд першої інстанції, всупереч зазначеній нормі, розглянув справу та притягнув останню до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП за її відсутності.

Таким чином, приймаючи рішення в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суддя місцевого суду, всупереч вимогам ст. ст. 8, 245, 251, 252, 280 КУпАП, належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, розглянув справу без об`єктивного з`ясування фактичних обставин, не врахував положень закону про те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, а тому дійшов хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 у справі «Карелін протии Росії», відповідно до якого у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист і свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

Отже, висновок суду не ґрунтується на зібраних матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а сама постанова щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173КУпАП, є невмотивованою.

Апеляційний суд приходить до висновку, що наведені обставини події, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, дають підстави стверджувати, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а винність останньої у його вчиненні не знайшла свого підтвердження вказаними доказами у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином постанова судді підлягає до скасування, а провадження по справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

За наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага