КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , представника Дербеди Е.В. у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою судді, 24 листопада 2024 року о 10 годині 00 хвилин в м. Борисполі по вул. Привокзальній б. 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення вимови, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає оскаржувану постанову судді незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, з грубим порушенням прав людини, гарантованих Конституцією України та Конвенцією з прав людини і основоположних свобод, без дослідження всіх доказів по справі, з визнанням обставин, які не відповідають дійсності, а тому вона підлягає до скасування.

При цьому апелянт вказує на те, що він не керував транспортним засобом у стані сп`яніння, поліцейські не виявляли у нього будь-яких ознак сп`яніння, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий огляд не проводився, поліцейські не пропонували у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, а він не відмовлявся від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 180855 від 24 листопада 2024 року, на думку апелянта, є незаконним, оскільки не відповідає технічному опису бланка протоколу про адміністративне правопорушення згідно з вимогами Наказу МВС №1395 від 07.11.2015 року.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

На думку апелянта, суд першої інстанції не встановив, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості та матеріали, що могли свідчити про порушення правил дорожнього руху, але суд на власний розсуд вишукував факт такого порушення.

Також, вказує на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документа встановленої форми.

Окрім того, на думку апелянта, участь двох свідків при складенні протоколу про адміністративне правопорушення у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан сп`яніння є обов`язковою умовою, яка не була дотримана при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та всі докази є неналежними та недопустимими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 180855 від 24 листопада 2024 року, карткою обліку адміністративного правопорушення, рапортом т.в.о. командира взводу № 2 роти № 3 БПП в м. Бориспіль В. Войновського, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яке він, в силу вимог п. 2.5. ПДР України, зобов`язаний був пройти на вимогу поліцейського, є безпідставними.

При цьому, всі докази, наведені у постанові судді районного суду, є належними, оскільки вони стосуються обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, за яких ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, а також допустимими, оскільки зібрані з дотриманням вимог процесуального закону та відповідають критеріям, передбаченим ст. 251 КУпАП.

Як убачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, автомобіль TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у зустрічному напрямку відносно автомобіля патрульної поліції та поліцейські зупинили вказаний автомобіль.

Коли поліцейські підійшли до автомобіля, то за кермом та передньому пасажирському сидінні нікого не було, натомість троє чоловіків перебували на задніх пасажирських сидіннях. На запитання поліцейського про те, чому водій автомобіля пересів на заднє сидіння автомобіля, ніхто з присутніх в автомобілі не відповів.

Після чого поліцейські вказали на наявність запаху алкоголю та запитали, чи вживали вказані особи алкоголь, один з присутніх чоловіків сказав, що вживали алкогольні напої і вказав на ОСОБА_1 .

На вимогу поліцейського надати анкетні дані та відповідні документи ОСОБА_1 відмовився це робити, посилаючись на вимоги ст. 63 Конституції України.

Після чого ОСОБА_1 намагався втекти з місця зупинки транспортного засобу, але був затриманий працівниками поліції.

Прізвище затриманої особи - ОСОБА_1 було з`ясовано зі слів особи, яка назвалася братом ОСОБА_1 , який також перебував на місці зупинки транспортного засобу.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» або у закладі охорони здоров`я, проте водій відмовився виконати таку вимогу поліцейського.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, незалежно від того, чи перебуває у стані сп`яніння чи під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій ОСОБА_1 , у якого поліцейські виявили ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння наступає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій у такому стані, керуючи транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи відомостей та матеріалів, що могли свідчити про порушення правил дорожнього руху, не можуть бути взятими до уваги, оскільки згідно з встановленими обставинами автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено під час дії комендантської години та водій відмовився пред`явити працівникам поліції посвідчення водія на право керування та документ щодо його особи.

Посилання апелянта на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, спростовується даними рапорту поліцейського Віктора Войновського від 24.11.2024, згідно з якими після того, як ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, але погодився направитись до Бориспільського РТЦК, його було доставлено до Бориспільського РТЦК, а автомобіль було залишено на місці зупинки без порушень ПДР (а.с. 5).

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить усі необхідні дані та інформацію, передбачену цією статтею, а тому доводи апеляційної скарги щодо недопустимості протоколу також є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про обов`язкову наявність свідків при складанні протоколу, проходженні огляду чи при відмові від проходження огляду на стан сп`яніння є неспроможними, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП (в редакції Закону № 1231-ІХ від 16.02.2021) огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 додано відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано процес спілкування з водієм, на якому зафіксовані події щодо відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, якщо огляд водія, а так само відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксована на технічні засоби відеозапису, то наявність двох свідків для фіксування огляду або відмови від огляду згідно з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП, не є обов`язковою, відтак у цьому випадку немає порушень вимог закону, на яке посилався апелянт.

Отже, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена належними і допустимими доказами, тому доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суддею апеляційного суду було встановлено, що у постанові судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року неправильно зазначено час вчинення, а саме: замість 01:10:00, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та підтверджується наявними у справі доказами, у постанові судді час вчинення правопорушення вказано 0 10 год. 00 хв.

Вказана розбіжність у часі вчинення правопорушення не впливає на висновки, викладені у постанові судді щодо винуватості ОСОБА_1 на наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та за наявності до того підстав, може бути виправлена суддею районного суду, який виніс постанову.

За таких обставин суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, як про це прохав в апеляційній скарзі апелянт.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 359/12817/24

Провадження № 33/824/2133/2025

Головуючий у першій інстанції Кабанячий Ю.В.

Доповідач Ковальська В.В.