Справа № 203/7880/24
Провадження № 3/0203/255/2025
ПОСТАНОВА

іменем України

14 травня 2025 року суддя Центрального районного суду міста Дніпра Черваньова Ю.М., за участі представників митного органу Фещенко І.С., ОСОБА_1 , захисника Кощеєва В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Дніпровської митниці Держмитслужби, про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с.Ацаван Абовянського району Верменії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , директора ФОП « ОСОБА_2 », за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, -

ВСТАНОВИЛА:

08.02.2024 з Республіки Вірменія на митну територію України в зоні діяльності Чернівецької митниці, відповідно до договору від 05.09.2023 № 2 , укладеного між ФОП « ОСОБА_2 », в особі директора ОСОБА_2 та компанією ТОВ «Фора Плюс» (Вірменія), на адресу ФОП « ОСОБА_2 », згідно рахунку-фактури від 18.01.2024 №2, сертифікату про походження товару форми СТ-1 від 18.01.2024 № AMUA24008025, CMR від 18.01.2024 б/н було переміщено товар «автомобільні запчастини у асортименті, країна походження: Вірменія, загальною вагою нетто 2186,50 кг та вартістю 12904,80 доларів США, який надалі , на підставі документу контролю доставки від 08.02.2024 № 110000000/2024/903536 було доставлено в зону діяльності Дніпровської митниці та оформлено у митному режимі «імпорт» за митною декларацією від 16.02.2024 № 24UA62U4.

Підчас здійснення перевірки законності ввезення на митну територію України товару Дніпровською митницею було направлено запит до митних органів Республіки Вірменія від 27.03.2024 № 7.5-3/20-02/4/1805.

04.11.2024 на адресу Дніпровської митниці надійшов лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України №26/26-04/7/2481, яким скерована відповідь митних органів Республіки Вірменія, до якої долучено експортну декларацію від 19.01.2024 №05100030/190124/0000120, рахунок-фактуру від 18.01.2024 № 2, згідно з якими країна походження зазначених вище товарів невідома, та договір від 05.09.2023 № 2, п.п.3.2 п.3 якого передбачено, що товари мають відповідати вимогам та стандартам, чинним у РФ.

Таким чином ОСОБА_2 перемістив товар «автомобільні запчастини у асортименті» вартістю 485139,18 гривень через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів рахунку-фактури від 18.01.2024 №2, що містить неправдиві відомості щодо країни походження товарів .

В судовому засіданні представники Дніпровської митниці Держмитслужби Фещенко І.С. та Костенко В.С. вважали вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, доведеною доказами, що містяться у матеріалах справи, та просили накласти на нього стягнення у відповідності до санкції ч.1 ст.483 МК України.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його захисник Кощеєв В.М. вважав можливим розглянути справу без ОСОБА_2 , просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях його підзахисного складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України. Вказав, що інформацію про походження товару було надано безпосередньо постачальником товарів. ОСОБА_2 не мав обов`язку здійснювати перевірку достовірності відомостей, зазначених у товаросупровідних документах, які не викликали сумнівів. При цьому до протоколу не додано доказів того, що декларант подав підроблені документи або документи, які отримані незаконним шляхом. Посилання на те, що ТПП Вірменії не видавала сертифікат походження і з цього приводу порушено кримінальну справу жодним чином не доводить, що ОСОБА_2 був обізнаний з цими обставинами або листом ТПП. До того ж результати кримінальної справи у Вірменії на сьогодні невідомі, а тому зарано говорити про підробку сертифікату. Зазначив, що будь-яких умисних дій, які б утворювали об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення, ОСОБА_2 не вчинялось. Щодо матеріалів справи захисник вказав, що пояснення ОСОБА_2 від 14.11.2024 року не можуть бути доказом у справі, оскільки були відібрані до складання протоколу; документи на вірменську митницю подавались компанією «Фора Плюс», а не ОСОБА_2 , оригінал договору , що перебуває в останнього, співпадає з копією, наданої до української митниці, оригінал договору митними органами не вимагався; переклад документів, наданих вірменської митницею, є недопустимим доказом, оскільки перекладач не повідомлений про відповідальність за завідомо невірний переклад, його кваліфікація не підтверджена, юридична адреса підприємства, печаткою якої засвідчено переклад, відрізняється від адреси, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 198 МК України митному органу в пункті пропуску через державний кордон України згідно із статтею 335 цього Кодексу подаються документи, що містять відомості про товари, достатні для їх ідентифікації та необхідні для прийняття рішення про пропуск їх через митний кордон України.

Відповідно до вимог ст. 335 Митного кодексу України, під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі документи та відомості зокрема, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних заходів. Незалежно від виду транспорту, яким здійснюється переміщення товарів, під час прибуття товарів у пункт пропуску через державний кордон України надаються документи (відомості) або їх реквізити, у тому числі засобами інформаційних технологій (або у вигляді електронного документа), які підтверджують дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України.

Відповідно до ст. 44 Митного кодексу України, у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару, щодо ввезення якого в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законом України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну».

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частинами 6 та 8 статті 264 МК України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставляння на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо). З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно з протоколом про порушення митних правил №0145/11000/24 від 15.11.2024 08.02.2024 з Республіки Вірменія на митну територію України в зоні діяльності Чернівецької митниці, відповідно до договору від 05.09.2023 № 2, укладеного між ФОП « ОСОБА_2 », в особі директора ОСОБА_2 та компанією ТОВ «Фора Плюс» (Вірменія), на адресу ФОП « ОСОБА_2 » було переміщено товар «автомобільні запчастини у асортименті, країна походження: Вірменія, загальною вагою нетто 2186,50 кг та вартістю 12904,80 доларів США, який надалі , на підставі документу контролю доставки від 08.02.2024 № 110000000/2024/903536 було доставлено в зону діяльності Дніпровської митниці та оформлено у митному режимі «імпорт» за митною декларацією від 16.02.2024 № 24UA62U4.

Для підтвердження відомостей про країну походження товару, директором ОСОБА_2 під час переміщення товару через митний кордон України до митних органів надано рахунок-фактура від 18.01.2024 №2, сертифікат про походження товару форми СТ-1 від 18.01.2024 № AMUA24008025, в яких зазначено країну походження товару Вірменія.

З метою здійснення перевірки законності ввезення на митну територію України товару Дніпровською митницею було направлено запит до митних органів Республіки Вірменія від 27.03.2024 № 7.5-3/20-02/4/1805.

04.11.2024 на адресу Дніпровської митниці надійшов лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України №26/26-04/7/2481, яким скерована відповідь митних органів Республіки Вірменія, відповідно до якої компанія ТОВ «Фора Плюс», яка не є виробником товару «запчастини для автомобілів», здійснює неспеціалізовану оптову торгівлю. Митне оформлення вивезення товару, зазначених в запиті, було здійснено на підставі експортної декларації від 19.01.2024 №05100030/190124/0000120, рахунок-фактуру від 18.01.2024 № 2, договору № 2 від 05.09.2023 року, СМR від 18.01.2024 та рахунків фактур на придбання товарів на внутрішньому ринку Вірменії.

В результаті співставлення отриманих документів від митних органів Вірменії та документів, наданих ОСОБА_2 під час ввезення на митну територію Україну автозапчастин, встановлено, що країна походження товарів згідно експертної декларації та рахунку-фактури, наданих ОСОБА_3 , є невідомою, що суперечить відомостям, які містять документи, надані ОСОБА_2 . Крім того відповідно до п.п. 3.2 п 3 договору від 05.09.2023 № 2 зазначено, що товари мають відповідати вимогам та стандартам чинним у РФ, в той час як у договорі, наданому ОСОБА_2 , в такому ж пункті вказано про відповідність вимогам та стандартам республіки Вірменії.

До того ж Дніпровською митницею було направлено до уповноваженого органу республіки Вірменії запит з питання перевірки сертифіката про походження товару від 18.01.2024 № АМUA експортера ТОВ «Фора Плюс». Уповноваженим органом Вірменії у відповіді від 09.12.2024 № 01-03/161 повідомлено, що сертифікат про походження товару не видавався.

Доводи захисника щодо надання його підзахисним для митного оформлення товарів документів, які він отримав від постачальника на електронну пошту, а потім разом з перевізником отримав їх оригінали, та в нього не було підстав сумніватись в правдивості даних, які містяться в них, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Відповідно до п.2 ст.46 МК України товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України, за умови сплати ввізного мита за повними ставками митного тарифу України.

У даному випадку, навіть якщо ОСОБА_2 не розумів, що документи, які містять відомості щодо походження товару, отримані незаконно, він не створював їх і не фальсифікував, а лише використав, в його діях наявний склад правопорушення, передбачений ч.1 ст. 483 МК України. На переконання суду, керівник підприємства, який ввозить в Україну товар, з урахуванням заборон, передбачених КМ під час воєнного стану, отримавши примірник договору для підпису, в якому тільки відомості щодо країни походження внесені шрифтом, який суттєво відрізняється від шрифту, яким виконаний весь текст договору, міг і повинен був попередньо з`ясувати у продавця товару походження цього товару, з огляду на заборону ввозити до України паливо, у якого країною походження може бути чи є РФ.

Не перевіривши таку обставину, поклавшись на продавця (постачальника), на те, що продавець всю цю інформацію перевірив, на переконання суду керівник підприємства, яке ввозить до України товар, має нести відповідальність за порушення митного законодавства.

Крім того на наявність умислу подати документи, які містять неправдиві відомості щодо походження товарів, свідчить непред`явлення ОСОБА_2 претензій до постачальника щодо надання таких документів, а також неподання для огляду суду оригіналів документів, які він начебто отримав від постачальника через перевізника, та як зазначив захисник в судовому засіданні, ОСОБА_2 не бачив в цьому необхідності. Суд вважає, що використання зазначених документів було вигідно саме йому, оскільки б в іншому випадку виникає необхідність сплати ввізного мита за повними ставками митного тарифу України (якщо походження товарів достовірно не встановлено) або неможливість ввезення товару (якщо країна походження РФ).

В той же час жодної економічної вигоди у використані документів, які містять неправдиві відомості щодо країни походження товару для продавця та відправника товару, яким у даному випадку є ТОВ «Фора Плюс», у цій поставці не встановлено.

Також не приймаються твердження захисника щодо недопустимості протоколу, враховуючи наявність в ньому відомостей про наявність пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності, оскільки такі пояснення ним надавались під час перевірки законності ввезення товарів на митну територію України для з`ясування наявності або відсутності всіх елементів правопорушення, до того ж такі пояснення судом не приймаються в якості доказу винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення, тому посилання в протоколі на такі пояснення не зумовлюють його визнання недопустимим доказом.

Посилання захисника на наявність обставин, які викликають сумнів у правильності перекладу документів, отриманих від уповноваженого органу Вірменії, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до публічних даних з інформаційної системи YouControl одним із видів діяльності КП Контакт є надання послуг з перекладу, при цьому фактичне місце знаходження юридичної особи може відрізнятись від зареєстрованого місцезнаходження, доказів зворотного суду не надано.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Дніпровською митницею надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом». Вказані докази отримані від уповноваженого органу республіки Вірменії за відповідною процедурою.

Стороною захисту не надано переконливих доказів та не висловлено обґрунтованих доводів аби створити розумний сумнів у доведеності вини ОСОБА_2 та/або обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи всі обставини справи, а також відсутність відомостей про те, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, обставин, що обтяжують відповідальність, не наведено та не встановлено, суд вважає, що для виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень, достатнім є накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 242569,59 грн. без конфіскації цих товарів.

Окрім того, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 198, 257, 265, 266, 335, 336, 465, 483, 487 МК України, ст.ст. 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил 242569 (двісті сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 59 копійок без конфіскації цих товарів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Дніпра протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.М. Черваньова