справа № 361/2896/25
провадження № 3/361/1001/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Анікушин В.М., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від начальника Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

в с т а н о в и в:

13 березня 2025 року, близько 09 годині 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме душив за горло та словесно погрожував, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав. Пояснив, що між ним і дружиною виникла побутова суперечка і він захищався від неї, а не вчиняв щодо неї насильство. Зауважив, що після конфлікту вони з дружиною примирилися.

25.03.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, оскільки її чоловік до неї психологічного та фізичного насильства не вчиняв та не завдав психічної та фізичної шкоди її здоров`ю. Зазначила, що надалі вона з чоловіком примирилася.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності і взаємозв`язку, суд констатує таке.

Частина перша статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, згідно зі статтею 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо його дружини ОСОБА_2 .

Так в своїх поясненнях ОСОБА_2 від 13.03.2025 зазначила, що чоловік неодноразово душив її та бив головою, тобто застосовував до неї фізичне насильство. Зокрема, 13.03.2025 ОСОБА_1 вибив ногою двері у ванну кімнату та почав її душити, підняв , тримаючи за шию на підлогою та вдарив головою об стіну. Надалі, вона почала захищатись від насильства чоловіка. Отже, 13.03.2025 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини фізичного характеру, що утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Суд наголошує, шо застосування зазначеного вище фізичного насильства має ознаки домашнього насильства, а не побутового конфлікту на ґрунті суперечностей щодо певних проблем, оскільки дії кривдника були умисними та систематичними, очевидно завдали потерпілій фізичного болю, а також вчинялися особою, яка фізично сильніше за потерпілу про що свідчать пояснення ОСОБА_2 , зокрема про те, що чоловік підняв її за горло над підлогою.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 651651 від 13 березня 2025 року, поясненнями ОСОБА_2 , протоколом прийняття заяви від 13 березня 2025 року та терміновим заборонним приписом.

Невизнання ОСОБА_1 вини у інкримінованому правопорушення, на переконання суду є намаганням цієї особи уникнути від адміністративної відповідальності, оскільки жодними доказами не підтверджено, що він не вчиняв домашнє насильство фізичного характеру, а захищався від такого насильства з боку дружини.

До того ж, суд критично ставиться до доводів клопотання ОСОБА_2 щодо закриття провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення і вважає їх необґрунтованими, оскільки ці твердження спростовуються доказами наявними у матеріалах справи, які суд перелічив вище.

З наведеного вище суд дійшов висновку, як про наявність події і складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, так і про доведеність вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Разом з тим, щодо вчинення відносно ОСОБА_2 її чоловіком психологічного насильства, а саме погроз, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, у її поясненнях не вказано, а протокол не може бути єдиним доказом скоєння психологічного насильства. Відтак, суд вважає недоведеним факт вчинення ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства щодо його дружини.

Суд наголошує, що згідно з п. п. 2, 4, 10 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах: належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства та недопустимості обов`язкових альтернативних процесів з вирішення спорів, у тому числі посередництва, примирення, медіації, щодо всіх форм домашнього насильства.

Відтак, прояв домашнього насильства, який стався 13.03.2025 зачіпає не лише приватні інтереси подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а й публічні інтереси. які полягають у нетерпимості до таких випадків і примирення у таких справах не допускається.

Відповідно до статті 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судом не встановлено.

Отже, враховуючи, особу ОСОБА_1 , обставини вчиненого правопорушення, а саме те, що він душив свою дружину та бив її головою об стіну та не ставиться критично до своїх дій, намагаючись ухилитись від адміністративної відповідальності, слід застосувати до нього адміністративне стягнення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що забезпечить мету адміністративного стягнення. Підстав для застосування більш суворого адміністративного стягнення в межах санкції вказаної норми КУпАП, судом не вбачається.

Водночас відповідно до вимог статті 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп., сплату якого передбачено пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись пунктом 2 статті 24, статтями 27, 221, 283, 284 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 а ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць, що становить 605 грн 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання законної сили.

Суддя В.М. Анікушин