Справа № 154/717/25 Провадження №33/802/334/25 Головуючий у 1 інстанції:Кусік І. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Ярмощука В.В. Омелянюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.04.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 13.02.2025 року о 08.15 годині у місті Володимирі на вулиці Незалежності водій керував автомобілем «Мутсубісі ланцентні», д.н.з НОМЕР_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук), від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичній установі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.24).

Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що під час судового розгляду справи відносно нього судом першої інстанції не було взято до уваги те, що він не керував транспортним засобом, а все-таки стояв біля авто, а тому він не повинен був виконувати вимогу поліцейського проходити освідування та медичний огляд на стан сп`яніння. Окрім цього у постанові суду допущена помилка в році винесення постанови, замість 2025 року зазначено 2024 року. Просить скасувати постанову та прийняти своє законне рішення (а.с.28-30).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали останню з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, приходжу до наступного висновку.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 245416 від 13.02.2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 (а.с.4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.02.2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.5);

- розпискою ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати будь-якими транспортними засобами до повного витверезення від 13.02.2025 року (а.с.6);

- відеозаписом події із нагрудних боді - камер інспекторів поліції та відеореєстратора з автомобіля працівників поліції (а.с.9).

Згідно довідки від 13.02.2025 року, складеної інспектором САП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Федорук В., вбачається, що відповідно до бази даних ІКС ІПНП громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія за місцем проживання серії НОМЕР_2 від 27.12.2023 року (а.с.8).

Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що працівники поліції при зупинці ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли не у спосіб, передбачений законодавством, оскільки це повністю спростовується відеозаписом, який підтверджує, що працівники поліції діяли цілком у законний спосіб.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.

Доводи, на які посилається апелянт не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, як незаконної, та не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а лише стояв біля нього, то вони є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом, а також спростовуються відеозаписом з нагрудних боді - камер інспекторів поліції та відеореєстратора з автомобіля працівників поліції, які були досліджені судом, на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом, після зупинки авто працівниками поліції ОСОБА_1 вийшов із автомобіля, а саме із місця водія та надав документи на право керування транспортним засобом працівникам поліції і під час спілкування з ними не заперечував факту керування автомобілем.

А тому мотиви апелянта про те, що у працівників поліції не було підстав для вимоги у проходженні ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння є також необґрунтованими.

Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.

Щодо доводів апелянта про допущення судом першої інстанції у постанові суду помилки в році винесення постанови, а саме замість 2025 року зазначено 2024 року, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи, а саме із судової повістки про виклик до суду (а.с.17) вбачається, що судове засідання було призначено на 10 годину 30 хвилин 23.04.2025 року, розписку про отримання пам`ятки про права та обов`язки ОСОБА_2 отримав також 23.04.2025 року (а.с.19), протокол судового засідання датований 23.04.2025 року (а.с.20-22), однак в постанові Володимир-Волинського міського суду Волинської області щодо ОСОБА_1 зазначено дату винесення постанови «23 квітня 2024 року». Враховуючи вищевикладене приходжу до висновку, що в постанові Володимир-Волинського міського суду Волинської області щодо ОСОБА_1 допущена описка.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.