Справа№464/2365/25
пр.№ 3/464/906/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 м. Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Сабара Л.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Галича П.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

на розгляд Сихівського районного суду м. Львова надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №689229 від 26.02.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 26.02.2025 близько 20.29 год. год. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини, а саме виражався в її сторону нецензурною лайкою, чинив моральний тиск, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

14.05.2025 до суду надійшли письмові заперечення захисника Галича П.О., відповідно до яких зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, окрім протоколу, що не може вважатись беззаперечним доказом його винуватості, а також пояснень потерпілої, у зв`язку із чим просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив винуватість у вчиненні правопорушення та пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дружиною ОСОБА_2 та малолітнім сином. Так, 26.02.2025 з застосунку «Дія» дізнався про те, що дружина звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів, у зв`язку із чим вирішив з`ясувати в неї підстави такого звернення. Погодився, що розмовляв досить емоційно, оскільки фінансово забезпечує сім`ю, а тому не розумів, для чого дружині таке рішення. Проте, остання заперечила з ним спілкуватись, повідомила, що має намір викликати працівників поліції, що і зробила. Таким чином ствердив, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки не вчиняв відносно неї будь-яких протиправних дій. Просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не скеровувала.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суддя встановила наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №689229 від 26.02.2025, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини, а саме виражався в її сторону нецензурною лайкою, чинив моральний тиск, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, що спричинило настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була завдана потерпілому.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На з`ясування обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також доведення його винуватості надано наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №689229 від 26.02.2025, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, зокрема, вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто дій психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою, чиненні моральному тиску;

-копію заяви ОСОБА_2 від 26.02.2025, згідно з якою просить вжити заходів щодо чоловіка ОСОБА_1 , який 26.02.2025 о 20.29 год. вчинив конфлікт, в ході якого обзивав її, погрожував та чинив моральний та психологічний тиск, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю;

-письмові пояснення ОСОБА_2 від 26.02.2025, відповідно до яких вказав, що чоловік періодично вчиняє конфлікти, агресивно поводиться, виражається нецензурною лайкою, погрожує та забирає особисті речі, викидає продукти. Так, 26.02.2025 забрав її ліки та викинув, виселяє її з неповнолітнім сином з квартири, погрожує тим, що має намір розлучитись з нею, забрати дитину та не надавати кошти на їх утримання;

-письмові пояснення ОСОБА_1 від 26.02.2025, з яких вбачається, що 26.02.2025 ввечері дізнався про те, що дружина подала на аліменти, про що його не повідомила, а тому увійшов до кімнати та почав емоційно з`ясовувати обставини, проте потерпіла не захотіла розмовляти, викликала поліцію;

-форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26.02.2025, відповідно до якої дії ОСОБА_1 відносно постраждалої ОСОБА_2 становлять низький рівень небезпеки;

-копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №610221 від 26.02.2025.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного Закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому, суддя враховує те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (постанова Верховного Суду від 07.11.2023 у справі №676/265/23).

Таким чином, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство, тоді як конфлікт це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

Надаючи оцінку зібраним в ході судового розгляду доказам, суддя встановила, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 є подружжям, які проживають разом та спільно виховують неповнолітнього сина, між якими виникають конфлікти, зокрема 26.02.2025, подія якого є предметом судового розгляду у даній справі.

При цьому, згідно з даними протоколу, ОСОБА_1 висловлювався до ОСОБА_2 нецензурною лайкою, чинив моральний тиск.

Суд зазначає, що самі по собі образи та нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи і викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що конфліктна ситуація, що мала місце 26.02.2025, викликала у потерпілої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, тощо. Таких обставин судом не встановлено.

Сам факт звернення до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Протокол про адміністративне правопорушення, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, терміновий заборонний припис стосовно кривдника не є безумовними та достатніми доказами, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, а є односторонніми актами службової особи працівника поліції.

При цьому, потерпіла, будучи ознайомленою та достовірно обізнаною про розгляд справи, в судові засідання тричі не з`явилась, не надала показань із попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст. 384 КК України щодо адміністративного порушення, що було предметом дослідження в суді.

У зв`язку із чим, суддя приходить до висновку, що подія, що мала місце 26.02.2025, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є домашнім насильством у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУАП.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні будь-якого правопорушення, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події і складу адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі ч. 1 ст. 173-2, п. 1 ст. 247 КУпАП, керуючись ст. 284 КУпАП, суддя,

постановила:

провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Сабара Л.В.