ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Позбавлено ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до постанови суду - 21.08.2023 о 23 год. 50 хв. в м. Ужгород по вул. Підградська, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Scenic державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку, зі згоди водія, в медичному закладі. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком медичного закладу №1739 від 22 серпня 2023 року.

Дії гр. ОСОБА_1 за порушення п. 2.9А Правил дорожнього руху (далі - ПДР) кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що своєї вини у вчиненні правопорушення не визнавав і не визнає, зазначеного в постанові правопорушенні не вчиняв. Вказує, що із змісту долученої до справи відповіді КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» (на адвокатський запит N? 25 від 03.11.2023 р.) та долучених до неї документів слідує, що при проведенні огляду особи ОСОБА_1 , складенні акту медичного огляду та висновку N? 1739 від 22.08.2023 були допущені порушення, які вплинули на об`єктивність, повноту і достовірність результатів досліджень.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бомбушкар С.П. не з`явилися, однак адвокат направив заяву в якій просив викликати та допитати свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , показами яких стверджується факт недотримання процедури медичного огляду особи ОСОБА_4 , а також відсутність законних підстав для відмови особі у проведенні повторного огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Судом відхилене заявлене клопотання в частині відкладення розгляду справи, оскільки судовий розгляд справи за клопотаннями захисника уже відкладався. При цьому, суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та його представника - адвоката Бомбушкара С.П., відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №412267 від 22 серпня 2023 року вбачається, що 21.08.2023 о 23 год. 50 хв. в м. Ужгород по вул. Підградська, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Scenic державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку, зі згоди водія, в медичному закладі. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком медичного закладу №1739 від 22 серпня 2023 року, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху (далі - ПДР) за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Своїми підписами в протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, однак від дачі пояснення відмовився.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №412267 від 22 серпня 2023 року, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7575181 від 22 серпня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП; розпискою про підтвердження факту залишення на зберігання транспортного засобу марки Renault Scenic державний номерний знак НОМЕР_1 ; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1739 від 22 серпня 2023 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння; відеозаписом на DVD-R диску з якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, однак останній відмовився від такого, та йог обуло доставлено до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські були упереджені при направленні водія ОСОБА_4 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, при проведенні тестування та складанні щодо останнього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Доводи апелянта про те, що Інспектор при складенні протоколу, не роз`яснив особі прав передбачених ст. 268 КУПАП, зокрема на правничу допомогу, що зашкодило особі своєчасно вжити заходів по захисту своїх прав від їх порушень, оцінюються апеляційним судом критично, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, реалізувала свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи в суді та скористався ними шляхом представлення своїх інтересів в суді адвокатом. Окрім того, із протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки.

Апеляційний суд звертає увагу, що жодний нормативно-правовий акт не передбачає необхідної присутності адвоката під час проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу за результатами огляду забезпечити участь захисника, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта.

Отже, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівника поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо ОСОБА_1 ,останній не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав при складанні протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.

Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта, що в Акті медичного огляду, всупереч вимогам Інструкції до його заповнення, не зазначено який саме серійний номер приладу застосовувався при огляді, яким проводились виміри, що ставить під сумнів належність отриманих копії Сертифікату та Свідоцтва приладу, яким проводились виміри, є безпідставними, оскільки вказаний недолік не може бути беззаперечною підставою для визнання акту огляду неналежним доказом, оскільки є формальним і не впливає на його дійсність.

Розглянувши клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення заявленого клопотання, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про допит зазначених свідків було подано захисником ОСОБА_5 до суду першої інстанції, яке було задоволено та допитано таких.

Тому, апеляційний суд вважає, що клопотання сторони захисту про допит свідків, задоволенню не підлягає, оскільки в клопотанні не наведено даних, які б свідчили про необхідність такого допиту чи можливість повідомлення ними нових обставин, які мають суттєве значення для розгляду справи.

Твердження ОСОБА_4 про те, що лікарем безпідставно було внесено до п. 14 Акту огляду інформацію про наявність порушень рухової сфери і похитування в позі Ромберга, а також про неточність виконання пальце-носової проби, після неодноразових повторень. Внаслідок загального захворювання, зумовленого вищезгаданими хворобами, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю III групи, що стверджується довідкою Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради N? 945185 від 06.11.23 р., що пояснює і вживання ним медпрепаратів на постійній основі, необ`єктивність дослідження візуальними методами, апеляційний суд приймає до уваги, однак вони не можуть слугувати підставою для визнання його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що відсутні будь-які підстави для сумніву у достовірності зазначеного акту та лікарського висновку №1739 від 22.08.2023, зазначений висновок щодо результатів медичного огляду складений із дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене пунктом 14 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, проте відомостей, що ОСОБА_1 оспорював ці результати в установленому законом порядку, в матеріалах справи немає.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря ОСОБА_3 , який проводив огляд ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного висновку, а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що лікар КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.

У зв`язку з цим, працівником поліції, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, на підставі зазначеного висновку лікаря та інших матеріалів був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього були виявлені певні ознаки такого сп`яніння.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Отже, будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційному суду не надано.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п.2.9 «а» ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_4 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага