КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

справа №761/910/25

провадження № 33/824/1735/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В.,

перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2025 року щодо притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, до адміністративної відповідальності на підставі

ч. 1 ст. 166-21 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 , будучи заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, 26 листопада 2024 року за адресою: м. Київ, вул. Вавілових, 10, порушив вимоги ч. 4 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» стосовно строку здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) відносно ТОВ «Баришівський тепличний комбінат» (), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 166-21 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 166-21 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп, на користь держави.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Врублевський І.О., подав апеляційну скаргу у якій просив скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що міжрегіональне управління, в якому ОСОБА_1 займає посаду заступника начальника вказаного управління, повинно володіти інформацією щодо двох показників суб`єкта господарювання в сукупності, а саме: середня кількість працівників та річний дохід) саме до моменту видання направлення на перевірку, тобто до початку перевірки такого суб`єкта для того, щоб мати можливість віднести такого суб`єкта до відповідної категорії та визначити відповідний строк перевірки згідно ч. 4 ст. 6 Закону №877.

Зазначає, що законодавчо не визначено повноваження Міжрегіонального управління до початку перевірки суб`єкта господарювання отримати офіційну документацію, що містить інформацію про річний дохід такого суб`єкта, що унеможливлює для Міжрегіонального управління встановлення належності такого суб`єкта до суб`єктів малого підприємства до початку перевірки.

Звертає увагу, що Законом №877 не передбачена можливість збільшення терміну проведення перевірки, а тому якщо Міжрегіональне управління визначить в направленні мінімальний термін (2 робочі дні), то в подальшому Міжрегіональне управління позбавлене можливості продовжити термін перевірки, оскільки відсутні законодавчі підстави для такого продовження.

Вказує, що після початку проведення перевірки, у разі надання за ініціативою суб`єкта, що перевіряється, відповідних документально підтверджених підстав вважати суб`єкта господарювання суб`єктом малого підприємства, то перевірка закінчується раніше, щоб було дотримано строк в два робочі дні. В інших випадках перевірка проводиться 10 робочих днів.

Наголошує, що ТОВ «Баришівський тепличний комбінат» не було надано відповідну документально підтверджену інформацію контролюючому органу, що унеможливило для контролюючого органу (Держпраці) встановлення форми даного суб`єкта.

Зазначає, що у період воєнного стану суттєво обмежуються можливості органів Держпраці отримувати повну та актуальну інформацію, що дозволяє визначити належність/неналежність такого суб`єкта до категорії суб`єктів малого підприємства.

Звертає увагу, що рішення, дії чи документи, які видаються органами державної влади мають базуватися на даних із офіційних джерел та інформації, яка може бути підтвердженою, а не на інформації з Опендатабот.

Вказує, що на підтвердження відсутності в діях ОСОБА_1 ознак порушень свідчить також відсутність жодних скарг та зауважень з боку суб`єкта господарювання, який перевірявся, в тому числі і щодо строків проведення перевірок.

Також, апелянт звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей (даних) щодо дати народження, місця народження, місця реєстрації, місця проживання та документу, що посвідчує особу, щодо якої складено адміністративний протокол.

Стверджує, що протокол складено за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , оскільки він перебував на лікарняному, тобто всупереч ч. 2 ст. 254 КУпАП, примірник протоколу не був вручений під розписку ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене вважає, що вина ОСОБА_1 є недоведеною та не встановленою, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки протиправності діянь, а також відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а тому у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 166-21 КУпАП.

В судове засідання у Київському апеляційному суді, яке призначене на 05 травня 2025 року з`явилась захисниця ОСОБА_1 - адвокат Кээр О.С., яка підтримала апеляційну скаргу.

Заслухавши адвоката Кээр О.С., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд робить висновок про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскаржувана постанова судді першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.166-21 КУпАП та накладаючи на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд допустив неповне з`ясування обставин справи, що у свою чергу призвело до прийняття необґрунтованого рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція ст. 166-21 КУпАП є бланкетною, тобто норми вказаної статті не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Згідно ч.4 ст.6 «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності » строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єкта малого підприємництва- двох робочих днів.

За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду актом від 10 грудня 2024 року №Ц/КВ/28370/23А зазначено про порушення вимог щодо строку проведення заходів державного нагляду (контролю) визначених ч. 4 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». На підставі зазначено акту №Ц/КВ/28370/23А від 10 грудня 2024 року було складено зазначений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 166-21 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Ст. 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який повинен відповідати певним вимогам закону, зокрема, містити відомості про суть адміністративного правопорушення.

Виходячи з зазначених положень законодавства, протокол про адміністративне правопорушення повинен складатися у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 20-2024/К від 26 грудня 2024 року зазначено лише найменування посади, яку займає ОСОБА_1 та місце його роботи, тобто дані протоколу не містять відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: дата і місце народження; місце проживання, контактний телефон; документ, що засвідчує особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відсутній підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у протоколі, а у разі його відмови відсутній запис про це, крім того при складанні протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КпАП України. Однак зі змісту протоколу вбачається, що він був складений за відсутності ОСОБА_1 , а також останньому не було роз`яснені права та обов`язки, оскільки відповідний підпис у протоколі відсутній, що порушує його права на захист.

Окрім того, в порушення статті 256 КУпАП у вказаному протоколі відсутні пояснення ОСОБА_1 з приводу вчиненого правопорушення та відсутні відомості про наявність відмови від давання пояснень, як цього вимагає ч. 1 ст. 256 КУпАП.

Також, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, що ОСОБА_1 викликався для складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки із долучених до матеріалів справ про адміністративне правопорушення листів - не вбачається, що ОСОБА_1 викликався до Державної регуляторної служби України саме для складання вказаного протоколу. Окрім того, у протоколі вказано, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному, а тому не прибув до Державної регуляторної служби України з поважних причин, однак вказаний протокол про адміністративне правопорушення був складений без його участі.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає (ч. 2 ст.251, ч. 1 ст.254 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

При цьому, матеріали адміністративної справи та документи, додані до протоколу про адміністративне правопорушення № 20-2024/К від 26 грудня 2024 року, не містять доказів наявності повної інформації у Центральному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці про форми суб`єктів господарювання, відносно яких проводилась перевірка.

У статті 251 КУпАП акти перевірок контролюючих органів безпосередньо не зазначені як види доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Висновки, викладені в акті перевірки №Ц/КВ/28370/23А від 10 грудня 2024 року, є відображенням дій працівників контролюючих органів і самі собою не породжують правових наслідків для особи діяльність якої перевіряється, та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Отже, акт є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оскаржено шляхом подання заперечень.

Аналогічний за змістом висновок наведений у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № П/811/2893/14А.

При цьому, Акт перевірки не може вважатись єдиним доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. Враховуючи, що вина є обов`язковим елементом складу будь-якого адміністративного правопорушення, її відсутність виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії або бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Умисел, як правило, поділяється на прямий і непрямий. У свою чергу, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та додані до нього матеріали не містять переконливих і достатніх доказів та відомостей, які б давали підстави вважати, що виявлене порушення допущене через його винні умисні чи необережні дії.

Під час апеляційного розгляду перевірено та встановлено, що Управління Держпраці не мало інформації, щодо суб`єкту перевірки та форми його господарювання, так як раніше не здійснювало таку перевірки, а тому ОСОБА_1 до формування направлення не мав можливості з`ясувати до якої категорії відноситься ТОВ «Баришівський тепличний комбінат» , щоб наперед визначиться із строками перевірки.

Окрім того, виходячи із системного аналізу змісту ст.ст. 7, 245, 280 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначається суть адміністративного правопорушення, тобто суд діє лише в межах доводів зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Висунуте в протоколі обвинувачення ОСОБА_1 не можна вважати конкретним, оскільки в ньому не конкретизовано які саме дії повинен був вчинити ОСОБА_1 , але їх не вчинив, як начальник управління Держпраці з метою виконання вимог закону щодо дотримання строку проведення перевірки суб`єктів малого підприємництва.

Необхідно зазначити, що відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Верховний Суд України у п.39 своєї постанови від 08 липня 2020р. у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18) зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності та вивчивши матеріали адміністративної справи, а також документи долучені в судовому засіданні, суд вважає, що протокол складений формально, та із порушенням вимог законодавства, порушення зазначені в ньому не знаходять свого підтвердження, а суду не надано достатньо доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 166-21.

Відповідно до положеньст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, Київський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 166-21 КУпАП, у діях ОСОБА_1 , а тому провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2025 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 166-21 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа