Справа № 720/1010/25
Провадження № 3/720/347/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2025 року близько 14 години 20 хвилин ОСОБА_1 керував мотоблоком марки «ZUBR» без державного номеру із спеціально переобладнаним причепом для перевезення людей та вантажу по вул. Головній в с. Негринці Дністровського району Чернівецької області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин, однак направив на адресу суду пояснення в яких зазначив, що вину свою визнає та у вчиненому розкаюється.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повністю доказана дослідженими доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 305349 від 19 квітня 2025 року вбачається, що 19 квітня 2025 року близько 14 години 20 хвилин ОСОБА_1 керував мотоблоком марки «ZUBR» без державного номеру із спеціально переобладнаним причепом для перевезення людей та вантажу по вул. Головній в с. Негринці Дністровського району Чернівецької області в стані алкогольного сп`яніння, а саме результат тестування на спеціальний технічний засіб 0,65 проміле.

З наявних в матеріалах справи роздруківки приладу алкотестер Драгер від 19 квітня 2025 року, а також акту огляду щодо результатів огляду на стан сп`яніння вбачається, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння із результатом 0,65 проміле.

З переглянутого в суді відеозапису проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння вбачається, що використаний технічний засіб показав наявність етилового спирту у видихуваному ним повітрі в кількості 0,65 проміле.

Також з вказаного відеозапису та акту огляду щодо результатів огляду на стан сп`яніння вбачається, що ОСОБА_1 після оголошення йому результатів тестування погодився із ними та не забажав їхати до закладу охорони здоров`я для проходження повторного тестування на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, останній не заперечував та погодився із такими твердженнями працівника поліції.

Таким чином, оцінивши у сукупності дослідженні докази, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Верховний Суд України у п.27 своєї постанови Пленуму № 14 від 23 грудня 2005 року з наступними змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб під керуванням водія почав рухатись.

Згідно із ч. 8 ст. 121 КУпАП України, під транспортними засобами у статтях 121-126,127-1- 128-1,частинах першій і другій статті 129,частинах першій-четвертій статті 130,статтях 132-1,133-1,133-2,139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

Як випливає з п. 1.10 Правил дорожнього руху України транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Дослідженими доказами з`ясовано, що ОСОБА_1 керував мотоблоком на одній з вулиць в с. Негринці Чернівецького району Чернівецької області, на якому було встановлено сідло для водія та спеціально переобладнаний причіп призначений для перевезення вантажу, що також підтверджується доданим до протоколу відеозаписом , який був складено відповідно до вимог статті 266 КУпАП.

Таким чином, самовільно встановивши на мотоблоці причіп та крісло для перевезення людей та вантажу, ОСОБА_1 змінив його цільове призначення, тим самим використовував не тільки для виконання сільськогосподарських робіт, а й для перевезення людей та вантажу, у зв`язку із чим керував ним по вулиці, а відтак вважаю, що керований ОСОБА_1 мотоблок є транспортним засобом в розумінні ст. 130 КУпАП.

А відтак, оцінивши у сукупності дослідженні докази, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Дослідженні докази у вказаній справі є послідовними та доповнюють один одного, відповідають обставинам справи, а тому не викликають сумнів у їх достовірності та поза розумних сумнівів доводять вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що було зафіксовано поліцейським в порядку ч. 2 ст. 266 КУпАП з використанням спеціальних технічних засобів та із застосовуванням технічних засобів відеозапису.

При цьому, слід звернути увагу на те, що відповідно до чинного законодавства водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.

У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом. Однак, до цих причин можливо також віднести сумніви водія в тому, що прилад за допомогою, якого було проведено огляд не має сертифікату та свідоцтва про реєстрацію і не дозволяє отримати об`єктивний результат щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

А тому, приходжу до висновку, що працівник поліції складаючи протокол про адміністративне правопорушення, діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом, а ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б спростували обставини викладені у протоколі.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу порушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його майновий стан.

Приймаючи до уваги наведене, приходжу до висновку про необхідність накладання на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, а також стягнути з нього на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 221, 251, 268, 283, 284, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

Постановив:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.