Номер провадження: 33/813/929/25
Номер справи місцевого суду: 515/500/24
Головуючий у першій інстанції Миргород В. С.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., захисника Бролінського Р.О., розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Саратського районного суду Одеської обл. від 27.02.2025 відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції від 27.02.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до вказаної постанови суду, 16.03.2024 о 20 год. 47 хв. по вул. В. Тура в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської обл. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2101» з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Захисник Бролінський Р.О., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:

- судом 1-ої інстанції залишено поза увагою порушення поліцейськими ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» та визначеного Інструкцією №1026 порядку та умов використання поліцейськими портативних пристроїв, що мають функцію відеозапису, зокрема, щодо відсутності в матеріалах справи дозволу керівника підрозділу поліції на копіювання та видачу відеозаписів відповідальній особі та безперервності відеозйомки з моменту виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції до її завершення;

- висновок суду щодо встановлення особи ОСОБА_1 наданими ним документами не підтверджений належними та допустимими доказами, а навпаки спростовується відеозаписом події, де зафіксована як невстановлена особа називає себе ОСОБА_1 , при цьому встановити особу згідно бази «Армор», на яку є посилання в протоколі про адміністративне правопорушення, не можливо, оскільки база не містить відомостей щодо фотографії та водійських прав ОСОБА_1 ;

- не відповідають дійсності висновки суду щодо відсутності у протоколі відомостей про те, що автомобіль ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , натомість згідно реєстраційного посвідчення даний транспортний засіб належить іншій особі, а в графі протоколу «належність» вказано «особиста»;

- висновки суду щодо не зазначення ОСОБА_1 зауважень у протоколі також не відповідають обставинам справи, зокрема, щодо складення протоколу не на місці зупинки автомобіля, що підтверджується відсутністю фіксації на відеозаписі зазначеного факту;

- судом залишено поза увагою клопотання сторони захисту про повернення справи на доопрацювання, при цьому не досліджено відомостей бази «Армор»-ІПНП щодо встановлення особи порушника під час складення протоколу, не здійснено виклик свідка власника автомобіля, а також не викликано поліцейських за фактом виявлених порушень при оформленні матеріалів відносно ОСОБА_1 .

Посилаючись на наведені обставини, захисник Бролінський Р.О. просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав, натомість, в судове засідання з`явився його захисник Бролінський Р.О.

Враховуючи неявку ОСОБА_1 в судове засідання, апеляційний суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 268, ч. 6 ст. 294 КУпАП та з`ясувавши думку захисника, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення захисника Бролінського Р.О., який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 193771 від 16.03.2024 (а.с.3), відповідно до якого 16.03.2024 о 20 год. 47 хв. по вул. В. Тура в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської обл. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2101» з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху;

- постановою про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 928623 від 16.03.2024, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 122, ч.ч. 1, 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 5);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 6), у якому зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду;

- відеозаписами з нагрудної камери відео-реєстратору співробітників поліції (а.с. 8), на якому також зафіксований факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керує вищевказаним транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими не було встановлено особу водія, апеляційний суд зауважує на тому факті, що вони спростовуються дослідженим апеляційним судом вищевказаним відеозаписом із нагрудної камери відео-реєстратора співробітників поліції (а.с. 8) з якого видно, що після зупинки поліцейськими транспортного засобу ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , з підстав порушенням водієм ПДР, у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, різкий запах алкоголю із порожнини рота, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер» та в медичному закладі, від чого він відмовився (час: 20:51 хв.,). Надалі співробітником поліції йому було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі, зокрема, те, що у разі відмови стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом, з порушенням був згоден, від надання пояснень та підпису протоколу відмовився (час: 21:17 хв).

Окрім того, з відеозапису вбачається, що у зв`язку із відсутністю у водія ОСОБА_1 посвідчення водія, а також інших документів, що посвідчують особу, поліцейськими особу ОСОБА_1 було встановлено зі службового планшету за допомогою бази «Армор», у якій містилось фото ОСОБА_1 (час: 21:11 хв.), а також відомості про отримання ним посвідчення водія серії НОМЕР_2 . При цьому сам водій ОСОБА_1 під час складення протоколу щодо нього чітко назвав свої анкетні дані, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, рік народження та адресу проживання (час: 20:58 хв.), що відповідає даним, наданим стороною захисту, в тому числі під час апеляційного розгляду справи.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 16.03.2025, серед іншого, також підтверджено постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 928623 від 16.03.2024, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 122, ч.ч. 1, 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили, натомість в матеріалах справи відомості про її скасування відсутні. Водночас, зміст доводів апеляційної скарги свідчить про те, що стороною захисту не оспорюються фактичні обставини як вказаних правопорушень, так і обставини, за яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, сам ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, пояснень щодо обставин вчинення або невчинення інкримінованих йому правопорушень не надав.

Водночас, захисник, вказавши в апеляційній скарзі про нездійснення судом 1-ої інстанції виклику свідків та поліцейського з метою отримання пояснень щодо виявлених стороною захисту під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , при цьому в суді апеляційної інстанції відповідних клопотань не заявляв.

Отже, апеляційний суд вважає голослівними доводи сторони захисту про те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими не було встановлено особу водія, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на порушення поліцейськими ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, зокрема, щодо відсутності в матеріалах справи дозволу керівника підрозділу поліції на копіювання та видачу відеозаписів відповідальній особі, враховуючи, що встановлення вказаних обставин не входить до предмета доказування у справі та не впливає на склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо безперервності відеозйомки з моменту виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції до її завершення, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на приписи ч. 2 ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 від 17.12.2008, а також п. 4 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, відповідно до яких під час проведення огляду особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, відповідно до п. 5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

В той же час системний аналіз вищевказаних положень законодавства та нормативних актів свідчить про те, що технічні засоби відеозапису застосовуються співробітниками поліції безпосередньо під час проведення огляду особи на виявлення стану алкогольного сп`яніння, тобто не є обов`язковим фіксування поліцейським виконання всіх службових обов`язків, в тому числі оформлення (складення) протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене спростовує твердження сторони захисту щодо порушення співробітниками поліції порядку використання технічних засобів відеозапису.

Із цих же підстав, суд відхиляє доводи захисника щодо відсутності фіксації на відеозаписі факту оформлення протоколу у паперовій формі на місці зупинки автомобіля, відмови ОСОБА_1 від його підпису та надання пояснень. Водночас, як вже було зазначено вище, на відео зафіксована як ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом, з порушенням був згоден, від надання пояснень та підпису протоколу відмовився (час: 21:17 хв).

Щодо відсутності фіксації складення працівниками поліції та відмови в отриманні ОСОБА_1 у паперовій формі направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, апеляційний суд зауважує, що Інструкція № 1452/735 «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду, не містить вимоги про вручення водію відповідного направлення на огляд, а лише містить посилання на те, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (пункт 8 розділу II). Окрім того наведена у додатку 1 до цієї Інструкції форма направлення також не містить відповідної графи про вручення водієві цього направлення.

Помилковими також є твердження сторони захисту про те, що зазначення поліцейським «особиста» в графі протоколу «належність» транспортного засобу свідчить про належність транспортного засобу правопорушнику, в той час як вказаний транспортний засіб належить іншій особі, з огляду на неможливість встановлення вказаних обставин через відсутність у ОСОБА_1 відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, що й стало підставою для складення відносно нього постанови про накладення стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 5).

Наведене свідчить про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому апеляційний суд не вбачає в діях поліцейських порушень норм та приписів чинного законодавства під час його складення, в тому числі і тих, на які посилається сторона захисту в обґрунтування своєї позиції.

Таким чином, зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_2 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Бролінського Р.О. залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, щодо ОСОБА_2 залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Бролінського Р.О., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Саратського районного суду Одеської обл. від 27.02.2025, про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца