Справа №: 671/734/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року року суддя Волочиського районного суду Хмельницької області Ніколова С.В., за участі секретаря судового засідання Хрупайло Т.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 091256 від 23 квітня 2025 року ОСОБА_1 ставиться у вину те, він 23 квітня 2025 року о 20 год. 25 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дочки ОСОБА_2 , а саме: погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, залякував, внаслідок чого була завдана шкода психічномуздоров'ю потерпілої.

Дії ОСОБА_1 згідно з протоколом кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні своєї вини у вчиненні домашнього насильства щодо дочки не визнав, пояснив, що між ним і його дочкою відбулася сімейна сварка, під час якої він висловлювався нецензурною лайкою, а вона його вдарила. Будь-якого насильства щодо дочки він не вчиняв.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що справа підлягає закриттю, враховуючи наступне.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Диспозицією ч. 1 ст. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати в чому саме полягає вчинення домашнього насилля психологічного характеру.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, є настання певних наслідків від вчинення винною особою дій фізичного, психічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілої, а саме - завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії.

За усталеною судовою практикою сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів. До того ж, зміст протоколу не відображає об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, викладеної в диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУПАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 091256 від 23 квітня 2025 року ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 173-2 КУпАП, а саме, що він 23 квітня 2025 року о 20 год. 25 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дочки ОСОБА_2 , а саме: погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, залякував, внаслідок чого була завдана шкода психічномуздоров'ю потерпілої.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП, правопорушення, що ставиться у вину ОСОБА_1 , є з матеріальним складом, тобто передбачає настання певних наслідків. Проте у протоколі про такі наслідки не йдеться, лише зазначається, що в наслідок його діяння завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Долучений органом поліції рапорт старшого інспектора-чергового ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Довганя А.В. достовірно не підтверджує вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 173-2, оскільки у ньому зазначається лише суть звернення, про яке повідомила заявниця, відоме працівнику поліції із наданих йому матеріалів, але не із об`єктивно встановлених обставин на місці події.

Досліджений в судовиму засіданні відеозапис обставин правопорушення, що записаний на DVD-R диск не містить доказів вчинення ОСОБА_1 дій, що інкримінуються йому органом поліції.

Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, в якій поліцейським визначено низький рівень небезпеки, не може бути визнана достатнім підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 не з`явилася на виклик суду для надання особистих пояснень з приводу обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні поліцейський ОСОБА_3 , який здійснив виїзд за викликом ОСОБА_2 , пояснив, що він не був очевидцем вчинення правопорушення, на місці події ОСОБА_1 своєї вини не визнавав та заперечував вчинення ним домашнього насильства.

Отже, достатніх та достовірних доказів вчинення ОСОБА_1 умисних дій протиправного характеру, що мають ознаки домашнього насильства психологічного характеру, та настання наслідків таких дій матеріали справи не містять.

Пункт 3 ч.1 ст.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч.1 ст.1 цього ж Закону закріплено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, а тому, у разі відсутності хоча б однієї із ознак, дії особи не можна розцінювати як насильство.

Так, з викладеного слідує, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди. У зв`язку з цим до домашнього насильства недоречно відносити всі прояви непорозуміння між суб`єктами, якими охоплюється суб`єктний склад ст.173-2 КУпАП, що можуть супроводжуватися лайкою, образливими висловами на фоні особистого неприйняття побутової ситуації чи оцінки способу життя членів родини та пов`язаних між собою осіб.

Обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, є настання певних наслідків від вчинення винною особою дій фізичного, психологічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілої, а саме - завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії. Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яка шкода психічному здоров`ю була завдана потерпілій та в чому вона виражалась, до матеріалів справи будь-які докази того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на застосування дій психологічного характеру у матеріалах справи відсутні.

Крім того, з матеріалів справи неможливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та можливого завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої, оскільки доказів, які б свідчили про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої матеріали справи не містять.

Отже, аналізуючи у сукупності зазначені вище норми законодавства та надані докази, доходжу висновку, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити в зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: