Справа № 465/175/25 Головуючий у 1 інстанції: Коліщук З.М.
Провадження № 33/811/745/25 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі захисника Качмар А.І., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу захисника Качмар А.І. на постанову Франківського районного суду м.Львова від 18 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 18.02.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Згідно постанови суду ОСОБА_1 01.01.2025 року о 04 год. 20 хв. у м. Львові на вул. Стрийська, 148, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавстві порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6810. Результат позитивний 1,36 проміле. Тест № 1645. Від керування ТЗ відсторонений, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Захисник Качмар А.І. в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що ОСОБА_1 перед керуванням транспортним засобом не вживав жодних алкогольних напоїв, з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного працівниками поліції не був згідний, та працівники поліції не роз`яснили його права на проходження повторного огляду в медичному закладі і проведення такого не забезпечили, вказали, що акт огляду з використанням спеціальних технічних засобів необхідно лише такий підписати. Крім цього, апелянт зазначає, що працівники поліції ОСОБА_1 не відсторонювали від керування транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 в подальшому продовжив рух транспортним засобом.

Крім цього, захисником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, при цьому зазначає, що ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи в суді першої інстанції та не був обізнаний про прийняте судом рішення, яке не отримував і таке судом йому не надсилалося, попередній захисник не повідомляла його про хід справи, а тому змушений був розірвати угоду з попереднім захисником, та як наслідок уклав угоду з новим захисником для ефективного захисту його інтересів, а тому вважає поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження.

Розглянувши матеріали справи № 465/175/25, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови судді місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк, передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

При цьому слід зазначити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторно звернутися з апеляційною скаргою з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження та з наданням належних доказів поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Статтею 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Крім цього, ОСОБА_1 надав апеляційному суду медичну довідку КНП «Центр первинної медичної допомоги» Рожнятівської селищної ради №132 від 22.05.2025 року про те, що він в період 17.02.2025 року по 21.02.2025 року перебував на амбулаторному лікування з діагнозом гостре респіраторне захворювання верхніх дихальних шляхів. Зазначена обставина свідчить про поважність причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання суду першої інстанції 18.02.2025 року

Враховуючи конкретні обставини справи, а саме необізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про прийняте судом першої інстанції рішення, неефективність виконання попереднім захисником своїх обов`язків (неналежне інформування про хід розгляду справи), поважність причин неявки особи на судовий розгляд до місцевого суду та відсутність факту вручення йому постанови суду в строки, визначені ст. 285 КУпАП, або вжиття судом першої інстанції дій по її врученняю та з метою забезпечення права ОСОБА_1 , який не брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на доступ до суду, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом пропущений з поважних причин та підлягає поновленню, а втручання суду у цьому випадку у принцип res judicata є виправданим.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Згідно з ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суд першої інстанції покликався у судовому рішенні на протокол, акт огляду, результат прилад «Драгер», направлення та відеозапис події.

Однак, суд першої інстанції не дав оцінки наведеним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності для прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як вбачається з відеозапису події від 01.01.2025 року (Clip-0.mp4) працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, який ОСОБА_1 проходить огляд, за результатами якого встановлено, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат 1.36 проміле. При цьому, після проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер працівник поліції без жодного роз`яснення подальшої процедури огляду запитує (права особи на проходження повторного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі) чи ОСОБА_1 згідний з результатом огляду, на що останній без розуміння законодавчих наслідків своєї відповіді зазначив, що згідний (а.с.3).

Однак, з іншого відеозапису події Clip-0.mp4 (час запису 01 хв. 20 сек.) ОСОБА_1 чітко зазначив працівнику поліції, що не перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не довіряє результатам проведеного працівниками поліції огляду на місці зупинки транспортного засобу, на що знову ж таки працівник поліції не пропонує проїхати до найближчого медичного закладу для проведення повторного огляду на стан сп`яніння, при цьому зазначив, що в ОСОБА_1 немає іншого виходу як підписати складені ним документи, зокрема роздруківку з результатами пройденого огляду та акт огляду на стан сп`яніння (а.с.3).

Згідно вимог КУпАП працівники поліції зобов`язані були роз`яснити ОСОБА_1 порядок та спосіб здійснення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому числі подальший порядок дій після проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних приладів (висловити згоду, в разі висловлення незгоди прослідувати до медичного закладу для повторного проведення огляду).

Крім цього, на переконання апеляційного суду наявне в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 до медичного закладу, в цій конкретній справі не може бути прийнято доу уваги як належний та допустимий доказ факту відмови ОСОБА_1 від проходження повторного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, оскільки як встановлено дослідженими відеозаписами працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти такий огляд після огляду на місці зупинки транспортного засобу, не зафіксовано жодними доказами факт відмови від проходження такого огляду та саме в самому направленні зазначені відомості таким чином начебто ОСОБА_1 проходив огляд в медичному закладі, зокрема заповнена графа результати огляду 1.36 проміле (а.с.6).

Всупереч вимог ст. 266 КУпАП, а також положень згаданих вище Інструкції та Порядку, поліцейський після висловлення ОСОБА_1 незгоди з результатами пройденого огляду на місці зупинки транспортного засобу не вжив заходів та не забезпечив проведення повторного його огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Разом з тим, зазначені вимоги порядку проходження огляду на стан сп`яніння щодо ОСОБА_1 працівниками поліції були порушені, тобто порушено процедуру зазначених в законі дій працівниками поліції, що, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, є порушенням права на захист.

Таким чином, апеляційний суд на підставі встановлених вище обставин приходить до переконання про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що має наслідком недійсність результатів огляду з використанням спеціального приладу Драгер працівниками поліції.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Поновити захиснику Качмар А.І. строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Качмар А.І. задоволити.

Постанову Франківського районного суду м.Львова від 18 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та провадження у справі №465/175/25 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в дія складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.