КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/233/25

номер провадження: 33/824/2310/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Маляренка Сергія Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 20 березня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року. Скасувати постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що 22 лютого 2025 року він засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року. Проте 13 березня 2025 року постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року повернуто йому апеляційну, з тих підстав, що апеляційну скаргу ним подано з порушенням десятиденного строку.

Вважає, що з апеляційною скаргою він звернувся до суду у встановлений законом строк (22 лютого 2025 року), надіславши її на десятий день строку з дати винесення оскаржуваної постанови - 12 лютого 2025 року.

Вказує, що, отримавши 19 березня 2025 року інформацію з Єдиного реєстру судових рішень про те, що його апеляційну скаргу повернуто згідно з постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, він 20 березня 2025 року засобами поштового зв`язку надіслав апеляційну скаргу до суду повторно.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги по суті, ОСОБА_1 посилається на те, що суд не дотримався норм КУпАП щодо створення умов для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, як наслідок, сторона захисту не змогла скористатися своїм правом в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом, а також правом надати пояснення, заявляти клопотання, спростувати докази, надані стороною обвинувачення та потерпілим.

Вказує, що суддя першої інстанції у оскаржуваній постанові як на доказ, що підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, послався на висновок експерта №003-25 від 11 лютого 2025 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «MAN» ОСОБА_1 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.1, 2.3. б) та 13.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Вважає, що вказаний висновок експерта суддею першої інстанції безпідставно взято до уваги, оскільки він містить однобічну та неправильну інформацію, необ`єктивні дані щодо обставин самої події та ґрунтується виключно на надуманих необ`єктивних обставинах ДТП, наданих іншим водієм. При цьому, пояснення ОСОБА_1 експертом до уваги не прийняті, відсутні висновки в частині надання оцінки діям іншого водія на предмет дотримання ним вимог пунктів 10.1, 10.8, 11.7, 12.9 в) ПДР. Зазначає, що суддя першої інстанції використав висновок експерта №003-25 від 11 лютого 2025 року, як доказ у справі, за відсутності даних ознайомлення з його змістом сторони захисту. Натомість будь-якої інформації про надсилання (надання) іншим учасником ДТП примірника висновку особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захиснику матеріали справи не містять. Тому вважає, що суддя першої інстанції обґрунтував своє рішення доказами, які отримані з порушенням встановленого порядку та не були доведені до відома сторони захисту, що позбавило його можливості спростувати цей висновок та надати свій висновок експерта щодо механізму ДТП.

Також вказує, що він здійснював рух у середній смузі, як раптом у його смузі, порушуючи правила розвороту та виїзду на дорогу, з`явився автомобіль «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Здійснюючи в`їзд на дорогу, водій автомобіля «Toyota Corolla» не скористався смугою розгону, по якій він має рухатися і вливатися в транспортний потік, чим порушив вимоги, у тому числі пункту 10.8 ПДР, та не переконався в тому, що даний маневр керованого ним автомобіля буде безпечним. Також водій транспортного засобу «Toyota Corolla» не переконався, що автомобілів, які попутно рухаються, і яким він може створити перешкоди, позаду немає. У своїх письмових поясненнях водій автомобіля «Toyota Corolla» вказав, що рухався зі швидкістю 20 км/год, однак насправді швидкість його автомобіля була набагато меншою - близько 10 км/год.

Таким чином вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні докази підтвердження вини ОСОБА_1 та порушень ним пунктів 12.1, 2.3. б) та 13.1 ПДР, які б знаходились у прямому причинному зв`язку із наслідками ДТП, що свідчить про недоведеність вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

02 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просить призначити у справі судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертів поставити наступні питання:

1. Як повинні були діяти водії автомобілів «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у даній дорожній обстановці відповідно до ПДР?

2. Чи мав можливість водій автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 технічну можливість уникнути зіткнення?

З. Чи відповідали дії водіїв автомобілів «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , вимогам ПДР?

4. Дії якого з водіїв, які не відповідали вимогам ПДР, з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП?

5. Чи є невідповідність вимогам ПДР, в тому числі, але не виключно пунктів 10.1, 10.4, 10.8, 11.7, 12.9 в), у діях водія автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , і чи перебуває така невідповідність у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП?

6. Чи є невідповідність вимогам ПДР у діях водія автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , і чи перебуває така невідповідність у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП?

7. З якою швидкістю рухався автомобіль «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , враховуючи дані наявних в матеріалах справи відеозаписів та локалізацію і характер технічних пошкоджень транспортних засобів?

8. З якою швидкістю рухався автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , враховуючи дані наявних в матеріалах справи відеозаписів та розташування (положення) транспортних засобів на дорозі після зіткнення?

На час проведення експертизи провадження у справі зупинити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, й просив їх задовольнити, пояснення представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Маляренка С.В., який не заперечував щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, проте просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року у справі щодо ОСОБА_1 , оскільки наведені в ньому обставини дозволяють зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що суддею Броварського міськрайонного суду Київської області 12 лютого 2025 року ухвалено постанову за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Горобівського І.Г. (а.с.69-70).

17 лютого 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Горобівський І.Г. ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується його розпискою на клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.72).

22 лютого 2025 року, тобто у передбачений ч.2 ст.294 КУпАП десятиденний строк, ОСОБА_1 вперше направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року (а.с.73-82).

Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала (а.с.86-87).

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказав, що постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року було ним отримано 19 березня 2025 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник отримали копію постанови Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року раніше ніж 19 березня 2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2025 року ОСОБА_1 вдруге засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.91-104).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи суддя першої інстанції дотримався вказаних положень закону.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суддя першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №201985 від 21 грудня 2024 року, доданою до протоколу про адміністративне правопорушення схемою місця ДТП від 21 грудня 2024 року, беззастережно підписану водіями, їх письмовими поясненнями, відеозаписом з портативного реєстратора, який встановлено на ТЗ «СКС TCL-C4», на якому зафіксовано ДТП, висновком експерта №003-25 від 11 лютого 2025 року.

Тому суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Так, статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до пункту 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з пунктом 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Положеннями пункту 2.3 б) ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом підтверджується даними, які містять:

- протокол про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2024 року серії ЕПР1 №201985, відповідно до якого встановлено, що 21 грудня 2024 року о 15 год 20 хв. по автодорозі М01 Київ-Чернігів 29 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не був уважним, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням інструктора ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль «Toyota Corolla» здійснив наїзд на відбійник. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив пункти 13.1, 12.1, 2.3 б) ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.2);

- схема місця ДТП із зазначенням місця розташування автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , після зіткнення та переліком видимих пошкоджень транспортних засобів. До схеми місця ДТП та локалізації пошкоджень транспортних засобів в учасників ДТП під час складання схеми місця ДТП зауважень не було. Так, відповідно до даних схеми місця ДТП, на автомобілі «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , наявні пошкодження: передній бампер, капот, передня права фара, а на автомобілі «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 - задній бампер, задня кришка багажника, задні крила, заднє скло, переднє праве крило, капот, права передня фара, задні фонарі, передній бампер. Також вказано про пошкодження відбійника - 1 метр (а.с.4);

- фототаблиця з місця ДТП (а.с.5);

- письмові пояснення водія ОСОБА_1 , з яких слідує, що він, рухаючись в середньому ряді зі швидкістю 68-70 км/год, бачив автомобіль, який виконував розворот із зустрічної смуги руху у встановленому для цього місці. В якийсь момент цей автомобіль, рухаючись близько 10 км/год, перестроївся в середній ряд і ОСОБА_1 встиг тільки натиснути на гальма. В момент зіткнення автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , став майже прямо по центру ряду, в якому він рухався, переїжджаючи в правий крайній ряд (а.с.6);

- письмові пояснення інструктора ОСОБА_3 , з яких слідує, що він, перебуваючи на посаді адміністратора, приймав іспит з практичного водіння, кандидат у водії ОСОБА_4 , рухаючись на транспортному засобі «СКС TCL-C4», д.н.з. НОМЕР_1 , по трасі М-01 Київ-Чернігів в районі 29-го кілометру, виконавши розворот в дозволеному місці, зайнявши відповідну крайню смугу для руху, продовжила в ній рух. Після чого у якийсь момент відчули різкий удар в задню частину транспортного засобу, після чого автомобіль став некерований та допустив наїзд на металевий відбійник. Вийшовши з автомобіля побачив, що зіткнення допустив вантажний транспортний засіб «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 . Після цього на місце ДТП прибула швидка та поліція, а ОСОБА_3 був доставлений до Броварської лікарні для більш ретельного огляду (а.с.7);

- відеозапис з портативного реєстратора, який встановлено на транспортний засіб «СКС TCL-C4», на якому зафіксовано обставини ДТП (а.с.9);

- висновок експерта №003-25 від 11 лютого 2025 року, відповідно до якого: в даній дорожній обстановці водій автомобіля MAN TGL 12.220 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 : з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.1, 2.3 б) та 13.1 ПДР, тобто повинен був рухатися зі швидкістю в межах встановлених обмежень на даній ділянці та дотримуватися безпечної дистанції до транспортних засобів, які рухались попереду в тій самій смузі; мав технічну можливість уникнути даної ДТП шляхом своєчасного зниження швидкості руху і вибору безпечної дистанції до транспортного засобу, який рухається попереду, тобто виконання вимог пунктів 12.1, 2.3 б) та 13.1 ПДР; в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності технічного характеру вимогам пунктів 12.1, 2.3 б) та 13.1 ПДР в частині дотримання безпечної дистанції до транспортного засобу попереду та відповідного вчасного зниження швидкості руху задля забезпечення вказаної вище норми щодо вибору безпечної дистанції, і вказані невідповідності його дій знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с.57-68).

З переглянутих у суді апеляційної інстанції відеозаписів чітко вбачається рух автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , який наблизився до встановленого місця розвороту та здійснив маневр розвороту на сторону зустрічного напрямку руху, зайняв положення в центральній смузі, із трьох наявних, та продовжив рух в цій смузі. У подальшому близько через 8 секунд під час руху автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , в центральній смузі, в його задню частину здійснив зіткнення автомобіль «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Після зіткнення автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , в некерованому стані здійснив зіткнення з металевим відбійником.

Отже, оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, які є належними та достатніми для підтвердження доведення порушення ОСОБА_1 пунктів 13.1, 12.1, 2.3 б) ПДР, суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не був уважним, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням інструктора ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль «Toyota Corolla» здійснив наїзд на відбійник.

Апеляційний суд враховує, що наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок експерта №003-25 від 11 лютого 2025 року, є необгрунтованими.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст.251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Так, зі змісту висновку експерта №003-25 від 11 лютого 2025 року, який складений судовим експертом Любарським К.А. за заявою представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Маляренка С.В., вбачається, що експертом досліджувалися: протокол про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2024 року серії ЕПР1 №201985; пояснення учасників ДТП; схема місця ДТП (з описом пошкоджень, які автомобілі отримали в результаті ДТП); фототаблиця з місця ДТП та відеозапис з портативного реєстратора, який встановлено на транспортний засіб «СКС TCL-C4». Експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, має стаж експертної роботи з 1995 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що наданий суду представником потерпілого ОСОБА_2 - адвокатом Маляренком С.В. висновок експерта №003-25 від 11 листопада 2025 року є належним і допустимим доказом у справі відповідно до вимог ст.251 КУпАП, якому суд першої інстанції у сукупності з іншими доказами надав належну правову оцінку щодо встановлення наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суддя не дотримався норм КУпАП, не створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, як наслідок, сторона захисту не змогла скористатися своїм правом в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом, а також правом надати пояснення, заявляти клопотання, спростувати докази, надані стороною обвинувачення та потерпілим, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 07 січня 2025 року протокол про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2024 року серії ЕПР1 №201985 відносно ОСОБА_1 разом з доданими до нього матеріалами надійшов на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Вперше судове засідання було призначено на 20 січня 2025 року об 09 год 20 хв., про що було повідомлено ОСОБА_1

17 січня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Горобівський І.Г. подав клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами та підготовки до судового розгляду.

Вказане клопотання було задоволено суддею першої інстанції та призначено справу до розгляду на 12 лютого 2025 року о 09 год 15 хв., про що судом було повідомлено ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Горобівського І.Г., що ОСОБА_1 не заперечується.

03 лютого 2025 року адвокат Горобівський І.Г. подав клопотання про направлення матеріалів справи для розгляду за місцем проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Проте ні ОСОБА_1 , ні його захисник - адвокат Горобівський І.Г., в судове засідання 12 лютого 2025 року не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не подали.

12 лютого 2025 року суддею Броварського міськрайонного суду Київської області ухвалено постанову за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Горобівського І.Г.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 серпня 2018 року (справа №11-237сап18) звертає увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч.1 ст.268 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи у розумні строки з одного боку забезпечує можливість своєчасного відновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадку необґрунтованості та безпідставності провадження у справі стосовно неї, а з іншого своєчасне вжиття заходів спрямованих на запобігання іншим правопорушенням, у випадку наявності підстав застосування адміністративного стягнення з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття (ст.23 КУпАП). У будь-якому випадку відповідні дії мають бути вчинені своєчасно, з метою недопущення негативних наслідків, пов`язаних із тривалим розглядом справи та не вирішенням її по суті.

Таким чином, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП та тягне за собою необґрунтовані процесуальні витрати.

Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 самостійно здійснив вибір адвоката для отримання належної правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення, а тому він взяв на себе ризики вчинення чи не вчинення його захисником процесуальних дій у даній справі.

При цьому, твердження ОСОБА_1 про те, що він не розумів наслідки неприбуття до суду першої інстанції, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки з урахуванням передбаченої ст.59 Конституції України свободи особи у виборі захисника своїх прав, ОСОБА_1 взяв на себе ризики вчинення, неналежного вчинення чи не вчинення його захисником - адвокатом Горобівським І.Г. процесуальних дій у даній справі, а нерозуміння ОСОБА_1 процесуальних процедур участі у судовому розгляді не звільняє його від юридичних наслідків (ст.68 Конституції України).

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової автотехнічної експертизи, то воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Аналіз положень ч.2 ст. 294 КУпАП вказує на те, що предметом розгляду у суді апеляційної інстанції є саме постанова судді місцевого суду на підставі доказів, які були надані суду.

За змістом ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У даній справі встановлено та не заперечується ОСОБА_1 , що він та його захисник були належним чином повідомлені судом першої інстанції про місце і час розгляду справи, в тому числі, про судове засідання, в якому було прийнято суддею першої інстанції оскаржувану постанову. При цьому, ОСОБА_1 та його захисник користувалися своїми процесуальними правами, зокрема, на звернення до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи для ознайомлення та підготовки до судового розгляду, про направлення матеріалів справи для розгляду за місцем проживання ОСОБА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 та його захисник не зверталися до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи і таке клопотання не вирішувалось судом.

У клопотанні про призначення у справі судової автотехнічної експертизи ОСОБА_1 не наведено належних обґрунтувань неможливості заявлення такого клопотання до місцевого суду з поважних причин і таких даних під час апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що саме водій автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням інструктора ОСОБА_2 , своїми діями порушив вимоги пунктів 10.1, 10.8, 11.7, 12.9 в) ПДР, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків судді першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 13.1, 12.1, 2.3 б) ПДР, який у будь-якому випадку повинен був вибрати безпечну швидкість руху, дотримуватися безпечної дистанції, бути уважним.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У своїх судових рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував на те, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Так, з урахуванням положення ч.1 ст.6 Конвенції, а також з огляду на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).

Формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Протокол про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином встановлення вини особи у порушенні нею ПДР, що є підставою для її притягнення особи до адміністративної відповідальності, без наявності висунутого проти неї обвинувачення у формі складання протоколу компетентним суб`єктом владних повноважень, призведе до порушення права останньої на захист від конкретного адміністративного обвинувачення, що є неприпустимим.

Оскільки у даному судовому провадженні відбувається судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП в межах протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , то у апеляційного суду відсутні правові підстави для перевірки обставин щодо порушення ОСОБА_2 пунктів 10.1, 10.8, 11.7, 12.9 в) ПДР під час ДТП, яка мала місце 21 грудня 2024 року.

Таким чином, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в оскаржуваній постанові щодо винуватості ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суддею місцевого суду надана належна правова оцінка, на правильність висновків судді не впливають та їх не спростовують.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя першої інстанції врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують його відповідальність, та правомірно застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн 00 коп., який передбачено санкцією ст.124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає меті адміністративного стягнення.

За таких обставин, постанова судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов