Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1873/25
Номер провадження: 33/812/217/25 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Матвєєва Вадима Валерійовича на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 266506 від 09 березня 2025 року, ОСОБА_1 09 березня 2025 року о 03 год 03 хв керував транспортним засобом «ВАЗ 21114», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Архітектора Старова, 2 в м. Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду в установленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager відмовився. Від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі у лікаря-нарколога також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

He погоджуючись із зазначеною постановою суду, 09 травня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Матвєєв В.В. подав через систему «Електронний суд» до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник - адвокат Матвєєв В.В. зазначає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки є незаконною та необґрунтованою, а також такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Адвокат звертає увагу на те, що судом першої інстанції було порушено принцип змагальності та права на захист, гарантовані ст. 268 КУпАП та статтями 6, 59 Конституції України. При цьому, судом першої інстанції не було здійснено жодних дій щодо з`ясування причин неявки ОСОБА_1 в судове засідання або щодо відкладення розгляду справи з метою забезпечення реалізації права особи на захист.

Також захисник вказує на те, що судом не було надано належної оцінки щодо відсутності прямої та усвідомленої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

При цьому, адвокат зауважує, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд у медичному закладі, однак згодом у присутності працівників поліції такий огляд забезпечено не було.

Натомість на думку адвоката мало місце лише припущення працівників поліції щодо відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, яке й лягло в основу протоколу.

Крім того, захисник наголошує на тому, що судом першої інстанції було проігноровано його аргументи про недотримання встановленої процедури зупинки транспортного засобу, а також той факт, що особу не було належним чином проінформовано про порядок та наслідки проходження медичного огляду.

Разом з тим, захисник вказує на те, що суд безпідставно вказав на відсутність пом`якшуючих обставин та не з`ясував належним чином особу порушника, його майновий стан, соціальну характеристику та інші дані, які мають значення для визначення розміру адміністративного стягнення.

Також, захисник просить про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки ні ОСОБА_1 ні він в судовому засіданні присутні не були, а копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише на 13-й день після її винесення.

За такого, адвокат Матвєєв В.В. вважає, що дана обставина є поважною причиною пропуску строку на подання апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Матвєєв В.В. в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, суд вважає, що наявні підстави для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2025 року Центральним районним судом м. Миколаєва винесено постанову у даній справі. При цьому ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Матвєєв В.В. в судовому засіданні присутні не були.

Згідно супровідного листа суду, копію вказаної постанови направлено судом 24 квітня 2025 року на поштову адресу ОСОБА_1 , однак відомості отримання останнім вказаного поштового відправлення в матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.

Враховуючи викладене, та з точки зору дотримання права на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції ОСОБА_1 був пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 266506 від 09 березня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 09 березня 2025 року о 03 год. 03 хв керував транспортним засобом «ВАЗ 21114», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Архітектора Старова, 2 в м. Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду в установленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager відмовився. Від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі у лікаря-нарколога також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положенням ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно з п. 2 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд зазначив, що будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати Правила дорожнього руху України.

Згідно довідки УПП в Миколаївській області, що видана 10 січня 2007 року, ОСОБА_1 отримував (має) посвідчення водія на право керування транспортними засобами № НОМЕР_2 від 10 січня 20 07 року (а.с.8).

За такого, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Свою винуватість у вчиненні даного правопорушення ОСОБА_1 під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не визнавав.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення та запису з боді камери працівника поліції, ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 266506 від 09 березня 2025 року (а.с.1);

- у відеозаписах, що містяться на диску, що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 7).

- у Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5);

- в направленні на огляд на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 6).

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 266506 від 09 березня 2025 року, ОСОБА_1 09 березня 2025 року о 03год 03 хв керував транспортним засобом «ВАЗ 21114», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Архітектора Старова, 2 в м. Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду в установленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager відмовився. Від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі у лікаря-нарколога також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водій ОСОБА_1 від підпису в протоколі відмовився (а.с.1).

З відеозапису, що міститься на DVD диску та доданий до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб «ВАЗ 21114», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в комендантську годину по вул. Архітектора Старова, м. Миколаєва. Працівниками поліції було встановлено особу водія як ОСОБА_1 . Під час встановлення особи водія, працівниками поліції було встановлено наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager, водій відмовився. Також, водій відмовився пройти такий огляд в спеціалізованому медичному закладі у лікаря-нарколога (27 хв 27 с відеозапису). При цьому, водій не заперечував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, натомість намагався уникнути відповідальності, зокрема вказуючи на те, що транспортним засобом не керував, а йшов пішки. Після чого, відносно водія ОСОБА_1 працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Водій від підпису в протоколі відмовився (а.с.6, 52).

Також, матеріали справи містять Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зі змісту вказаних документів вбачається, що у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, порушення координації рухів) (а.с.5-6).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

За встановлених обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу щодо огляду на стан сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі, про проходження огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок ґрунтується на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено принцип змагальності та права на захист, а також не було здійснено жодних дій щодо з`ясування причин неявки ОСОБА_1 в судове засідання, на увагу суду не заслуговують з огляду на їх безпідставність.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи, зокрема, 07 квітня 2025 року судом було направлено судову повістку про виклик до суду 23 квітня 2025 року на 15-30 год на його номер телефону в додаток Viber.

Разом з тим, захист інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Матвєєв В.В., який був обізнаний про розгляд даної справи, оскільки знайомився з її матеріалами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом не було надано належної оцінки відсутності прямої та усвідомленої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними, оскільки суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження адвоката Матвєєва В.В. з приводу того, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд у медичному закладі, однак згодом у присутності працівників поліції такий огляд забезпечено не було, суд оцінює критично, оскільки зазначене є суб`єктивним трактуванням адвоката зазначеного відеозапису.

Натомість апеляційним судом ретельно вивчено відеозапис, наявний на диску, що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, та встановлено, що працівниками поліції у зв`язку з виявленими у водія ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager, так і в спеціалізованому медичному закладі, однак водій ухилявся від проходження такого огляду, аргументуючи це тим, що ніби то він транспортним засобом не керував, а йшов пішки. Однак його відмова від проходження огляду чітко зафіксована на відео, зокрема на 27 хвилині відеозапису.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було проігноровано аргументи про недотримання встановленої процедури зупинки транспортного засобу, на увагу суду не заслуговують, оскільки питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими як і законність дій поліцейських при цьому не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та законністю його результатів.

При цьому, матеріали справи не містять доказів встановлення незаконності дій працівників поліції та їх протиправної поведінки.

Також не заслуговують на увагу суду, доводи апеляційної скарги щодо не з`ясування судом наявності у ОСОБА_1 пом`якшуючих обставин, особи порушника, його майнового стану, соціальну характеристику та інші дані, які мають значення для визначення розміру адміністративного стягнення, оскільки санкція ч.1 ст. 130 КУпАП містить чітке визначення розміру стягнення за вказане правопорушення - 17 000 грн та не містить альтернативи.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку, такі доводи фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, та свідчать про намір останнього уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

За такого, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові та були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_1 з наведенням обґрунтованих мотивів.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Матвєєва Вадима Валерійовича - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Матвєєва Вадима Валерійовича- залишити без задоволення.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Крамаренко Т.В.