Справа №: 455/121/25
Провадження № 3/452/627/2025
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2025 року м. Самбір
Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Бікезіна О.В., при секретарі судового засідання Страхоцькій Т.А., за участі прокурора Самбірської окружної прокуратури Львівської області Брящея В.І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягався, не працює, має на утриманні неповнолітніх дітей, в тому числі, дитину з інвалідністю, за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якому роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 , будучи присяжним Старосамбірського районного суду Львівської області, являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до статті 172-6 КУпАП, за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Прокурор Брящей В.І. вважав, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки він, всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, опублікував на офіційному веб-сайті Національного агенства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік. Просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 під час розгляду справи свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що багато років є присяжним Старосамбірського районного суду Львівської області, сумлінно виконував свої обов`язки, також своєчасно подавав декларації за попередні роки. Вважає, що його вини в несвоєчасній подачі декларації не має, враховуючи запроваджений в Україні воєнний стан та те, що він подав декларацію за 2022 рік 10 лютого 2024 року. Посилається на відсутність негативних наслідків від вчиненого правопорушення, відсутність шкоди для держави та інших осіб. Крім того зазначив що на його утриманні перебувають чотири неповнолітніх дитини, одна з яких є дитиною з інвалідністю, а сума, нарахованої виплати за здійснення повноважень присяжного за 2024 рік становить лише 358,00 грн. Тому просив не притягувати його до адміністративної відповідальності.
Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016, присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. У частині 2 цієї ж статті передбачено, що присяжні виконують обов`язки, визначені п.п. 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону, тобто обов`язки судді під час розгляду справ. Згідно ч. 3 ст. 68 цього Закону, на присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єктами декларування є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону; правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді) є суб`єктами на яких поширюється дія цього Закону.
Згідно ч. 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Відповідно до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.
Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП визнається несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють як об`єктивну, так і суб`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме:
?протоколом № 148 від 15 січня 2025 року, складеним уповноваженою особою, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення вимог фінансового контролю; протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;
?повідомленням в.о. керівника апарату Старосамбірського районного суду Львівської області від 09.02.2024 року за №02-44/2/2024 на адресу Національного агенства з питань запобігання корупції про факт неподання присяжним ОСОБА_1 щорічної декларації за 2022 рік;
?послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинив ОСОБА_1 , та які свідчать, про фактично декларація подана ним 10 лютого 2024 року о 12:17 год.;
?інформацією Старосамбірського районного суду Львівської області щодо участі в судових засіданнях присяжного ОСОБА_1 впродовж 2022 року;
?рішенням Старосамбірської районної ради Львівської області від 13 грудня 2019 року № 604 «Про затвердження списку присяжних Старосамбірського районного суду Львівської області», яким було затверджено список присяжних, в тому числі ОСОБА_1 ;
?копією декларації особи, уповноваженої на виконання на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, яка подана ОСОБА_1 10 лютого 2024 року.
На переконання судді, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суддя вважає, доведеним, що ОСОБА_1 з 2019 року є суб`єктом, на якого поширюються вимоги та обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції».
У відповідності до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування не пізніше 31 січня 2024 року.
Разом з тим, зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_1 подав зазначену декларацію шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства, через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування лише 10 лютого 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.
Вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Конструктивною ознакою цього правопорушення є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається.
При розгляді справи, не зважаючи на заперечення своєї вини, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що несвоєчасне подання декларації зумовлено поважними причинами.
При цьому, ОСОБА_1 мав виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю, незалежно від того, чи змінювався його матеріальних стан, а тому доводи ОСОБА_1 про відсутність негативних наслідків від його дій, заподіяної шкоди тощо не можуть бути взятими до уваги.
За таких встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а його вина у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною.
Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Враховуючи обставини і характер вчиненого правопорушення, ступінь вини і дані про особу правопорушника (особа раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності, його майновий стан, наявність на утриманні неповнолітніх дітей), вважаю за необхідне та достатнє застосувати до порушника адміністративне стягнення, в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у виді штрафу, оскільки саме такий вид стягнення, враховуючи вище викладені обставини, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття,а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.
Згідно ст. 40-1 КпАП України, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст. ст. 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вигляді становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Встановити ОСОБА_1 строк для добровільної сплати визначеної суми штрафу 15 днів з дня вручення йому копії цієї постанови.
У разі не сплати штрафу в добровільному порядку, штраф підлягає стягненню в примусовому порядку в сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605,60 грн.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після спливу строку, встановленого законом для її апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги постанова судді набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя