1Справа № 335/1151/25 3/335/551/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Крамаренко І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 223723 складеного 18.01.2025, зазначено, що 17.01.2025 о 23.31 годин у м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 48, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Roguе, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна шкірного покриву обличчя). Пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Alkotest Drager 6820, результат огляду позитивний 1,27 %0, водій не згоден з результатом огляду. Від проходження повного медичного огляду у лікаря нарколога відмовився. Від керування транспортного засобу відсторонений. Чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засідання ОСОБА_1 провину не визнав, зазначивши, що не відмовлявся від проходження повного медичного огляду, оскільки погодився з результатами огляду проведеним на місці зупинки транспортного засобу.

Адвокат Гребнєв І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнає, з протоколом про адміністративне правопорушення не погоджується. Вважає, що докази наявні в судовій справі не підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, а навпаки спростовують вину та свідчать про відсутність події правопорушення. Так, працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння особою. З відеозапису вбачається, що працівниками патрульної поліції був зупинений транспортний засіб ОСОБА_1 . В ході спілкування у працівників патрульної поліції виникла підозра, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного пристрою Аlcotest Drager 6820. ОСОБА_1 погодився на проходження огляду. В результаті проведення огляду на стан сп`яніння було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (1.27 %). ОСОБА_1 на запитання працівника патрульної поліції, одразу після проходження огляду на стан сп`яніння, повідомив, що з результатом огляду погоджується. Потім, інший працівник патрульної поліції додатково роз`яснив процедуру проходження огляду на стан сп`яніння на що ОСОБА_1 повідомив, що він згоден із результатом огляду.

Таким чином, вбачається, що в діях ОСОБА_1 наявне порушення п. 2.9а ПДР України, а не п. 2.5 ПДР України, оскільки останній погодився із результатами огляду на стан сп`яніння. Водночас, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 223723, складений відносно ОСОБА_1 саме за порушення п. 2.5 ПДР України, що є невірною кваліфікацією його дій, оскільки цього правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв.

Суд не має права самостійно змінювати кваліфікацію адміністративного правопорушення, інкримінованого особі. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , із дотриманням вимог ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" не здійснювалась, а тому у поліцейських не було підстав пропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та у подальшому складати протокол про адміністративне правопорушення. Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції. З долученого до протоколу про адміністративне правопорушення рапорту поліцейського від 17.01.2025 та відеозапису, що міститься на диску для лазерних систем зчитування, випливає, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , їхав без порушень Правил дорожнього руху, а вже після зупинки до автомобіля підійшли поліцейські, які під час спілкування вважали наявними у водія ознаки алкогольного сп`яніння. Ані рапорт, ані відеозапис не містять даних про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про норми чинного законодавства, які були ним порушені та стали підставою для перевірки документів та подальшого складання протоколу та інших матеріалів справи. Відтак, у даному випадку не мала місце зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейськими внаслідок вчинення ним правопорушення відповідно до вимог ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", а тому подальше складення щодо ОСОБА_1 процесуальних документів у справі та збирання доказів його винуватості було неправомірним.

Також, звертає увагу на те, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 17.01.2025 не містить, ані факту відмови від проходження огляду, ані інформації про направлення до медичного закладу. В направленні просто зазначено, що ОСОБА_1 до медичного закладу не доставлявся, що додатково підтверджує відсутність факту відмови від огляду на стан сп`яніння з боку ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до змісту відеозапису, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 17.01.2025, безпосередньо на місці події не складалось, та ОСОБА_1 відповідно не вручалось.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимоги п. 2.5 ПДР України, у зв`язку із чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилаючись на положення статті 247 КУпАП, практику Європейського суду, просить закрити провадження по справі про адміністративне порушення стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, заслухавши пояснення правопорушника та його адвоката, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

З положень ч. 1 ст. 130 КУпАП слідує, що адміністративна відповідальність у даному випадку передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, у цьому випадку, на думку працівників поліції, винуватість особи підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 17.01.2025 та відеозаписом, але суд при вивченні останніх встановив таке.

Згідно даних протоколу особи, що притягається до адміністративної відповідальності пред`явлено звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягала у порушенні п. 2.5 ПДР, та мало місце 17.01.2025 о 23 год. 31 хв., тобто саме ці обставини підлягають доказуванню у справі.

Так, за вказаних у протоколі обставин, відповідно до матеріалів справи встановлено, що 17.01.2025 о 23.44 год. ОСОБА_1 пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Alkotest Drager 6820, результат огляду позитивний 1,27 проміле, ОСОБА_1 від підпису відмовився, що відображено у квитанції тестування на алкоголь до цього протоколу.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначено, що ОСОБА_1 пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Alkotest Drager 6820, результат огляду позитивний 1,27 проміле, у графі «з результатами згоден» зазначено, що ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Відповідно до направленняна огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 17.01.2025 зазначено, що результат огляду ОСОБА_1 проведеного за допомогою Alkotest Drager 6820, позитивний 1,27 проміле (тест №2263), особу на огляд у заклад охорони здоров`я поліцейський не доставив.

Отже, вказані досліджені докази не містять відомостей про факт відмови ОСОБА_1 від проходження повного медичного огляду у лікаря нарколога, як зазначено у протоколі.

При перегляді відеозапису події, що сталася 17.01.2025 за участі ОСОБА_1 , доданого до протоколу, встановлено, що водій ОСОБА_1 за результатами проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою Alkotest Drager 6820 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння з позитивним результатом 1,27 проміле. На запитання працівника патрульної поліції, одразу після проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 зазначає, що з результатом огляду погоджується. У подальшому, інший працівник патрульної поліції додатково роз`яснює процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 повідомляє, що він згоден із результатом огляду проведеного за допомогою Alkotest Drager.

Таким чином, судом не встановлено факту категоричної відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, як і не встановлено факту не згоди з результатами проведеного огляду на місці відносно останнього. Отже, на переконання суду, відеозаписи, долучені до протоколу, достатньо не свідчать про обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо факту відмови від проходження медичного огляду.

При цьому, матеріали справи не містять інших доказів, які б беззаперечно свідчили про встановлений факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст.62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Як наслідок, на переконання суду, дані відображенні працівником поліції про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (у порушенні вимог п.2.5 ПДР України) є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року; стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як його вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, дана справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.А. Крамаренко