Номер провадження: 33/813/982/25
Номер справи місцевого суду: 493/213/25
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

при секретарі судового засідання Гасановій Л.Я.кизи,

за участю:

прокурора Щербіни Н.

особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Бузовського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу адвоката Бузовського О.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Балтського районного суду Одеської області від 27.03.2025 року, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої на посаді директора Бендзарівського закладу дошкільної освіти ясла-садочок «Вишенька» Балтської міської ради Одеської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про притягнення до відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення:

- за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП - у вигляді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.;

- за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн.;

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду 1-ої інстанції, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Бендзарівського закладу дошкільної освіти ясла-садок «Вишенька» Балтської міської ради Одеської області (далі Бендзарівський ЗДО), будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), не повідомила відділ освіти Балтської міської ради Одеської області, про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинила дії і прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання наказу № 40 від 20.12.2023 року «Про преміювання», відповідно до якого встановлено та нараховано премію працівникам Бендзарівського ЗДО ОСОБА_2 у розмірі 8300,00 грн., який є її сином, та ОСОБА_3 у розмірі 5700,00 грн., яка її невісткою, тобто близькими особами відповідно до ст. 1 Закону, чим вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією передбачене ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, адвокат Бузовський О.І., який діє в інтересах захисту ОСОБА_1 зазначає, що вважає постанову суду незаконною, оскільки:

- у протоколах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відображено встановлення наявності сукупності юридичних фактів, за наявності яких виникає реальний конфлікт інтересів, а саме: у чому полягав приватний інтерес ОСОБА_1 , на задоволення якого вона діяла, у чому полягала суперечність між приватним інтересом та її службовими повноваженнями, на що така суперечність вплинула та яким чином;

- посадова інструкція директора Бендзарівського закладу дошкільної освіти ясла-садок «Вишенька» Балтської міської ради Одеської області передбачає право директора на заохочення працівників ЗДО;

- матеріали справи не містять будь-яких даних, які б достовірно свідчили про мету, з якою діяла ОСОБА_1 ;

За таких обставин, адвокат просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник Бузовський О.І. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову суду законною та обґрунтованою.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наступними доказами:

Наказом Бендзарівського ЗДО № 15 від 04.02.2014 року ОСОБА_2 призначено на посаду підсобного працівника Бендзарівського 3ДО.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №№ 8 від 20.01.2025 року ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

Наказом Бендзарівського ЗДО № 4 від 01.07.2010 року Бєлінську (післяшлюбне прізвище « ОСОБА_3 призначено на посаду помічника вихователя Бендзарівського ЗДО.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про народження № 7 від 20.01.2025 року та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0 від 20.01.2025 року ОСОБА_3 є невісткою ОСОБА_1 .

Згідно статуту Бендзарівського ЗДО, затвердженого рішенням Балтської міської ради, засновником закладу є Балтська міська рада Одеської області (орган місцевого самоврядування), уповноваженим органом управління є відділ освіти Балтської міської ради Одеської області.

Згідно п.п. 1.6 статуту, Бендзарівського ЗДО є юридичною особою, може мати поточні рахунки в установах банків, має печатку із власним найменуванням.

Таким чином, за вищевказаними ознаками Бендзарівського ЗДО с юридичною особою публічного права.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» посадова особа юридичної особи публічного права голова та член наглядової ради, ради ректорів, виконавчого органу, комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), ліквідатор, керівник, заступник керівника, головний бухгалтер, корпоративний секретар такої юридичної особи публічного права. а також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу та її заступники, голова та члени іншого органу управління юридичної особи (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом юридичної особи публічного права.

Пунктом 8 статуту Бендзарівського ЗДО визначено, що керівництво закладом здійснює директор.

Відповідно до витягу з наказу № 41 від 01.06.1999 року встановлено, що ОСОБА_1 переведено на посаду завідуючої Бендзаровського ЗДО.

Наказом № 4 від 11.01.2021 року ОСОБА_1 переведено та посаду директора Бендзарівського ЗДО.

Відповідно до посадової інструкції директора та статуту Бендзарівського ЗДО безпосереднє керівництво роботою закладу здійснюється його директор, який має такі права та обов`язки: здійснює керівний контроль за діяльністю закладу; діє від імені закладу, представляє його в усім державних та інших органах, установах і організаціях; розпоряджається и установленому порядку майном і коштами закладу, і віднові це дотримання фінансової дисципліни та збереження матеріально-технічної бази закладу; приймає на роботу та звільняє з роботи працівників закладу, видав у межах своєї компетенції накази та розпорядження, контролює їх виконання. тощо.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено та підтверджено сімейний (родинний) зв`язок директора Бендзарівського ЗДО ОСОБА_1 та працівників Бендзарівського ЗДО ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і вказані особи є один одному близькими особами відповідно до визначення у ст. 1 Закону«Про запобігання корупції».

Згідно відповіді Балтської міської ради Одеської області № 04-19/2136 від 04.12.2024 року, на адресу Балтської міської ради Одеської області повідомлень від директора Бендзарівського ЗДО ОСОБА_1 щодо виникнення конфлікту інтересів не надходило.

Зібраними доказами встановлено, що директор Бендзарівського ЗДО ОСОБА_1 , виконуючи передбачені статутом та посадовою інструкцією службові повноваження, керуючись положенням чинним законодавством, підписала наказ № 40 від 20.12.2023 року «Про преміювання», відповідно до якого встановлено та нараховано премію працівникам Бендзарівського ЗДО ОСОБА_2 в розмірі 8300,00 грн., який є її сином, та ОСОБА_4 в розмірі 5700,00 грн., яка є її невісткою, та в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила відділ освіти Балтської міської ради Одеської області про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинила дії і прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання вищевказаного наказу.

Згідно довідок про доходи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , премія їм нарахована та виплачена.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що у протоколах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відображено встановлення наявності сукупності юридичних фактів, за наявності яких виникає реальний конфлікт інтересів, а саме: у чому полягав приватний інтерес ОСОБА_1 , на задоволення якого вона діяла, у чому полягала суперечність між приватним інтересом та її службовими повноваженнями, на що така суперечність вплинула та яким чином, апеляційним судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд підтверджує, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-7 КУпАП, при викладених в протоколах обставинах, є доведеним.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Виходячи з обсягів функцій ОСОБА_1 , як директора Бендзарівського ЗДО, відповідно до статуту та посадової інструкції, остання наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями (обов`язками).

Таким чином, директор Бендзарівського ЗДО ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та Примітки до ст. 172-7 КУпАП, та на неї поширюється дія цього Закону, і вона зобов`язана виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначених у ст. 28 Закону, та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що директор Бендзарівського ЗДО ОСОБА_1 має право самостійно вирішувати точний розмір премії відносно кожного працівника, та в цій частині відповідно має дискреційні повноваження під час визначення конкретного розміру надбавки.

Разом з тим, обираючи відсоток у розмірі від окладу під час встановлення надбавки за складність напруженість у роботі або грошової премії стосовно близьких осіб не може реалізувати свої дискреційні повноваження, оскільки в такому випадку у неї виникає особистий інтерес, в результаті чого виникає конфлікт інтересів, про який особа не повідомила відповідний орган, згідно встановленого корупційним законодавством порядку.

За змістом ст.172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону та п. 2 Примітки до ст. 172-7 КУпАП, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно статті 1 Закону «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Статтею 41 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Таким чином, під час виконання службових повноважень у ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом, зумовленим сімейними стосунками із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також наявним майновим інтересом у вигляді наданні їм можливості отримати додаткові грошові кошти в закладі, та її службовими повноваженнями, вираженими у одноосібній службовій можливості ОСОБА_1 застосовувати заходи заохочення до працівників закладу, що вплинуло на об`єктивність та неупередженість прийняття рішення.

Так, відповідно до диспозиції ч.2 ст. 172-7 КУпАП, вона передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою 2 до зазначеної норми закону, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Отже для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому, має бути беззаперечно визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи, в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що в постанові суду першої інстанції зазначено й розкрито зміст зазначених вище факторів, за наявності яких реальний конфлікт інтересів має місце.

З наведених вище підстав, апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять будь-яких даних, які б достовірно свідчили про мету, з якою діяла ОСОБА_1 , оскільки вони об`єктивно спростовуються дослідженими доказами, які є достатніми для висновку про її винуватість у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_1 стягнення, суд 1-ої інстанції дотримався вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, та призначив стягнення в межах санкцій ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП із застосуванням положень ст. 36 КУпАП у виді штрафу яке, на думку апеляційного суду, буде необхідним й достатнім для попередження нових правопорушень.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є майже ідентичними доводам заперечень на протокол про адміністративне правопорушення, які надавались суду 1-ої інстанції, яким суд 1-ої інстанції надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що зазначені і в апеляційній скарзі, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, під час апеляційного розгляду ретельно досліджені доводи апеляційної скарги у співвідношенні із матеріалами справи, а також пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, які дають підстави зробити висновок про те, що фактичні обставини справи, встановлені судом 1-ої інстанції об`єктивно та повно та підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що постанова суду 1-ої інстанції є законною та справедливою, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника Бузовського О.І.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 280, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргуадвоката Бузовського О.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 27.03.2025 року, відносно ОСОБА_1 , про визнання винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець