Номер провадження: 33/813/888/25
Номер справи місцевого суду: 510/95/25
Головуючий у першій інстанції Бошков І. Д.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 20 лютого 2025 року

встановив:

Постановою судді Ренійського районного суду Одеської області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 05 січня 2025 року о 23:00 год в м. Рені, Ізмаїльського району по вул. Шпитальна, 4, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107» д/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота (п.п. 2.5, 2.9 під п. «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. № 1306). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку під відеофіксацію.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 20 лютого 2025 рокута закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що судом справу розглянута з порушенням вимог ст. 268 КУпАП, за відсутності даних про його своєчасне сповіщення про дату, час та місце розгляду справи, чим порушено його право приймати участь в судовому засіданні, надавати пояснення, докази і заявляти клопотання, захищати себе особисто та користуватися послугами захисника, що є порушення ст. 6 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод. 05 січня 2025 року його дійсно зупинили поліцейські та повідомили, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, проти чого він заперечував у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти медичного огляд, однак через обурення у такому звинуваченні, він спочатку відмовився від проходження огляду, але потім одразу погодився, що мало б бути зафіксовано на відеозаписі, наданому поліцейськими, проте відеозапис, який долучений до справи є неповним і не містить фіксації усіх обставин. Вказані обставини може підтвердити свідок ОСОБА_2 , про виклик якої він би заявив, у разі належного повідомлення про судовий розгляд. Одразу після надання ним згоди на проходження огляду, поліцейські повідомили його, що він їм не потрібен та може їхати, однак згодом з`ясувалося, що за його відсутності було складено протокол про адміністративне правопорушення, про існування якого він дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи.

28 квітня 2025 року апеляційним судом відкладено розгляд цієї справи за клопотанням захисника Продана М.О. про ознайомлення з матеріалами справи та узгодження з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , остаточної правової позиції сторони захисту останнього, зокрема щодо клопотання апелянта про допит свідка.

Однак апеляційний суд зауважує, що захисник Продан М.О., починаючи з часу відкладення розгляду справи з 28 квітня 2025 року не ознайомився з матеріалами цієї справи з невідомих апеляційному суду причин.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Продан М.О., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду та таке.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що апелянтом не оспорюється та обставина, що він керував транспортним засобом у часі та місці, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, як і те, що правоохоронцями йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у закладі охорони здоров`я, а також те, що зазначені вище обставини фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що спочатку він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак згодом погодився, втім ця обставина не була зафіксована за допомогою відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи, оскільки він є неповним та не містить фіксації усіх обставин.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).

Наведені вище вимоги законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього стягнення у розмірі 17000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом, долученим поліцейськими до матеріалів справи.

З такими висновками суду, апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №213733 від 05 січня 2025 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «05 січня 2025 року о 23:00 год в м. Рені, вул. Шпитальна, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння такими як запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження тесту відмовився як на місці так і медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР».

Від підписання зазначеного вище протоколу, отримання його копії, а також надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що відповідно до ч.3 ст. 256 КУпАП, поліцейським зроблено відповідні записи.

Вказане вище спростовує твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейськими без його участі.

З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що поліцейськими було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування з яким у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, однак від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР, ОСОБА_1 відмовився. При цьому поліцейським повідомлено водія, що за відмову від проходження огляду складається протокол про адміністративне правопорушення, після чого ОСОБА_1 просив поліцейських не наказувати його.

Стосовно посилань апелянта про неповноту відеозапису, що міститься в матеріалах справи як доказу у справі, апеляційний суд зауважує про таке.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Посилання апелянта про те, що відеозапис не є повним, апеляційний суд відхиляє, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису правоохоронцями зафіксовано момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , виявлення у останнього ознак алкогольного сп`яніння, висловлення на його адресу вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та відмови водія виконати обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР.

Твердження апелянта про те, що згодом він погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак ця обставина не зафіксована за допомогою відеозапису, апеляційний суд відхиляє, з огляду на те, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова від проходження огляду є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення водієм відмови від проходження огляду.

Тому, сама по собі вказівка про готовність пройти медичний огляд, після висловлення водієм відмови від проходження такого огляду, не має правового (юридичного) значення.

Отже, за встановлених судом обставинами цієї справи, ОСОБА_1 , як водій вказаного вище транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у порядку, встановленого законом, що зафіксовано за допомогою відеозапису, і такі його дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо аргументів апелянта про розгляд справи суддею першої інстанції без його участі, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).

Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".

Апеляційний суд враховує, що цю справу про адміністративне правопорушення суддею першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції, користуватися послугами захисника Продана М.О., що було забезпечено апеляційним судом.

Окрім того, апеляційним судом було створено ОСОБА_1 умови з метою забезпечення реалізації права особисто надати пояснення у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судові засідання не з`явився, тим самим нівелював можливість надати пояснення по справі особисто та довести суду обставини, якими обґрунтована апеляційна скарга.

Отже, апеляційним судом було забезпечено ОСОБА_1 реалізацію права бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.

Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у справі, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко