490/2118/25 від15.05.2025
н/п 3/490/1518/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Лященко В.Л., при секретарі Спінчевській Н.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Головного управління ДПС у Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу №171 від 19.03.2025, при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, зокрема не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій на загальну суму 1135440,05 гривень, а саме за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 отримано 1135440,05 гривень, чим порушено вимоги п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», тим самим вчинилв правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, та пояснення, згідно яких він вину не визнав, зі змістом протоколу не погодився, просив суд закрити провадження у справі з підстав, що він не був обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані дії, не повідомлений про свої права, оскільки на його адресу, а також на адресу здійснення підприємницької діяльності ніяких повідомлень від податкової служби не надходило. Крім того, інкриміноване йому правопорушення не підтверджено відповідними доказами відсутня фіксація факту із датою та часом проведення розрахункових операцій без використання РРО, а також відмова ОСОБА_1 надати відповідні документи контролюючому органу. Вважає, що інкриміноване йому правопорушення не є триваючим, а є разовим, а тому на момент складання протоколу (19.03.2025) за правопорушення, вчинене в період 01.01.2017-31.12.2017 строк накладення адміністративного стягнення закінчився.

В судове засідання представник ОСОБА_1 адвокат Козлов П.Б. в судове засідання не з`явився, надав суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.155-1 КУпАП, зазначивши що вказане правопорушення не є триваючим, строк притягнення до відповідальності сплинув у 2018 році. Крім того, до протоколу не надано жодних доказів інкримінованих ОСОБА_1 дій, та акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ФОП ОСОБА_1 не може бути достатнім та належним доказом вини. Крім того, у випадку непогодження з рішенням контролюючого органу, податковим законодавством передбачений порядок оскарження в адміністративному порядку до вищестоящого органу, у випадку якщо суб`єкт господарювання не погоджується з рішенням ДПА України, має право оскаржити його в порядку КАС України. До протоколу не надано доказів, які б підтвердили чи скористався ОСОБА_1 таким правом. Крім того, в матеріалах справи відсутній наказ про проведення відповідної перевірки, що унеможливлює встановити законність її проведення. Також, не встановлений суб`єктний склад, відсутні докази того що ОСОБА_1 проводив підприємницьку діяльність та відповідав за проведення розрахункових операцій; в протоколі не вказано які саме дії або бездіяльність було ним допущено, що призвело до порушення встановленого порядку ведення розрахунків, та відповідно до якого товару. Таким чином, просив суд врахувати викладені обставини та закрити провадження у справі.

Дослідивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків.

З протоколу про адміністративне правопорушення №171 від 19.03.2025 вбачається, що в провину ОСОБА_1 ставиться те, що ним було проведено розрахункові операції з порушенням порядку проведення розрахунків в сфері торгівлі, зокрема не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Однак, протокол не містить суті правопорушення, тобто відсутнє викладення тих обставин, дій та бездіяльності, що на думку особи, що складає протокол, утворює склад адміністративного правопорушення, та обґрунтовує дії (бездіяльність) які призвели до порушення порядку проведення розрахункових операцій. Матеріали справи не містять інших доказів, крім протоколу та акту перевірки, які б підтверджували вину ОСОБА_1 .

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення від 19.03.2025 слідує що, ОСОБА_1 притягується за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП як фізична особа-підприємець, однак до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження того, що він є таким суб`єктом (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців тощо).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується на акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки.

Відповідно до змісту п.86.1.ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Відповідно до практики Верховного Суду, згідно з якою неодноразово наголошувалось на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, який фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. В силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню. Зазначена правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №П/811/2893/14.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Аналогічного роду положення закріплено і уст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, згідно акту документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ФОП ОСОБА_1 №2238/14-29-24-05/ від 14.02.2025, ОСОБА_1 порушив порядок проведення розрахункових операцій в сфері торгівлі, не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій на загальну суму 1135440,05 гривень в період з 01.01.2017 по 31.12.2017. Іншого часу та дат, в які були вчиненні порушення, акт перевірки не містить.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що норми КУпАП не містять визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права «триваючими» визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №158/286/17.

Адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.155-1 КУпАП за своєю правовою природою не є триваючими, оскільки вважаються вчиненими з моменту порушення проведення розрахункових операцій.

Згідно роз`яснень наданих Верховним судом в постанові від 11.07.2018 року у справі №308/8763/15-а, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Враховуючи наявність вищевказаної юридичної невизначеності, суддя звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону»; якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Отже, вищевказані недоліки, наявні в протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути усунуті судом.

Особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення формально підійшла до з`ясування всіх істотних обставин у справі, а тому наведені вище обставини позбавляють суд можливості всебічно і повно з`ясувати обставини справи, а відтак вирішити справу у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши викладені обставини та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з причини відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, 247, 284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.155-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя В. Л.Лященко