Справа № 289/376/25
Номер провадження 3-зв/289/5/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Кириленко О.О., розглянувши заяву захисника Александрова Дмитра Олександровича про відвід судді Мельника Олександра Вікторовича від участі у справі №289/376/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2025 до Радомишльського районного суду Житомирської області Александров Д.О., який є захисником Уницького Д.М., подав заяву про відвід судді Мельника О.В. від участі у розгляді справи про притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свою заяву захисник мотивує тим, що суддя Мельник О.В. 13.05.2025 виніс постанову, якою відмовив захиснику у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через систему EasyCon. На думку захисника, дії судді Мельника О.В. у цій ситуації не відповідають принципам об`єктивності, неупередженості та зма гальності процесу, а отже є підстави для його відводу.

Захисник Александров Д.О. в судовому засіданні заяву про відвід судді Мельника О.В. підтримав з підстав зазначеній в ній та додатково пояснив, що відмова зазначеного судді у задоволенні його клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції перешкоджає ОСОБА_1 скористатись правом на захист, а такі дії судді навіть з точки зору стороннього спостерігача можуть свідчити про упередженість судді.

Суддя Мельник О.В. та Уницький Д.М. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали заяви про відвід та доводи, викладені в цій заяві, суд дійшов наступного висновку.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить підстав та порядку вирішення питання про відвід судді, у зв`язку з чим суд, за аналогією закону, керується нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

З контексту заяви вбачається, що фактично відвід заявлено із тієї підстави, що захисник не погоджується з процесуальним рішенням судді.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12.07.2022 у справі №161/19560/18.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого необхідно враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності….» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 липня 2010 року у справі «Газета Україна-центр» проти України», пункт 28).

У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді необхідно визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 06 березня 2018 року у справі «Михайлова проти України», пункт 56).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», пункти 49, 50).

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, пункт 48).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Враховуючи викладене, суд вважає, що незгода захисника Александрова Д.О. з рішенням судді Мельника О.В. про відмову у задоволенні його клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не є підставою для відводу судді, однакз метою недопущення виникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді вищевказаної справи, суд дійшов висновку за необхідне задовольнити заяву захисника Александрова Д.О. про відвід судді.

Керуючись ст. 283, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника Александрова Дмитра Олександровича про відвід судді Мельника Олександра Вікторовича від участі у справі №289/376/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП задовольнити.

Відвести суддю Радомишльського районного суду Житомирської області Мельника О.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення №289/376/25 (провадження № 3/289/259/25) відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказану справу №289/376/25 (провадження №3/289/259/25) передати до Відділу документального та аналітичного забезпечення (канцелярії) Радомишльського районного суду Житомирської області для визначення судді в порядку статті 35 КПК України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО