Номер провадження: 33/813/793/25
Номер справи місцевого суду: 496/452/24
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника потерпілого Губського Анатолія Валерійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Судом встановлено, що 31.12.2023 о 22:00 год на а/д М-16 2 км смт Хлібодарське водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ-66», д/н НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу у русі автомобілю «Chevrolet», д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з ним, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою змінити мотивувальну частину із виключенням висновків щодо встановлення обставин справи вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчинення у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення, зокрема, що дії ОСОБА_1 знаходяться в прямому причинному зв`язку, із виникненням ДТП та винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування доводів вказує, що судом не дотримано висновків викладених у постанові Верховного суду від 11.07.2028 по справі № 308/8763/15-а.

П. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявність вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження. Тобто першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд взагалі позбавлений можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Вказує, що закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких по одній справі свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, що також узгоджуються із висновком науково-консультативної ради при ВАСУ за аналізом судової практики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить поновити строк на апеляційне оскарження мотивуючи тим, що з повним текстом постанови ознайомився лише 20.02.2025, до ЄДРСР постанову надіслано: 14.02.2025, зареєстровано: 14.02.2025, забезпечено надання загального доступу: 17.02.2025, а отже строк має рахуватися з дня наступного за днем оприлюднення: 18.02.2025.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги, а також вказав, що у скоєному ДТП є обопільна з ОСОБА_2 вина.

Представник потерпілого в/ч НОМЕР_3 , якій належить транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який залучений судом першої інстанції, - Губський А.В. підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 , належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суду ухвалена 04.02.2025 за участю ОСОБА_1 , повний текст складено 11.02.2025.

До Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову надіслано судом: 14.02.2025, зареєстровано: 14.02.2025, забезпечено надання загального доступу: 17.02.2025.

Апеляційну скаргу подано 20.02.2025.

Враховуючи, що повний текст постанови складено 11.02.2025, забезпечення надання загального доступу лише 17.02.2025, а також відсутність доказів отримання ОСОБА_1 постанови, апеляційний суд вважає клопотання обґрунтованим та за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляд справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину із виключенням висновків щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення, що дії ОСОБА_1 знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням зазначеної ДТП.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції неправильно визнав його винним одночасно із закриттям провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, оскільки вказана стаття є імперативною і суд не повинен вирішувати інших питань, що підтверджується практикою ВС від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а). Разом з цим, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції зазначає про свою невинуватість та одночасно пояснює про обопільну вину учасників ДТП.

Таку ж саму позицію притримується представник потерпілої особи в/ч НОМЕР_4 та зазначає про добровільне відшкодування ОСОБА_1 завданої шкоди військовій частині.

Висновок, викладений у постанові суду першої інстанції про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді відносно ОСОБА_1 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, в апеляційній скарзі не заперечується.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності однієї з обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Чинними нормами КУпАП дійсно не передбачено, чи підлягає встановленню вина особи, щодо якої закривається справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Вказане питання необхідно вирішувати, виходячи з аналізу чинних процесуальних норм КУпАП, а також керуючись положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження. Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Апеляційний суд вважає, що питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо обставина, передбачена п. 7 ст. 247 КУпАП виникла під час розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить, не заперечує та/або погоджується на закриття провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, розуміючи, що ці обставина є нереабілітуючою, то закриття провадження є можливим без вирішення питання про встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, доводить свою невинуватість, не заявляє відповідних клопотань про закриття провадження та/або не погоджується на закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є неприпустимим.

За таких обставин, апеляційний суд не приймає посилання ОСОБА_1 щодо практики ВС від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а).

Районний суд, визнаючи ОСОБА_1 винним за ст. 124 КУпАП та закриваючи провадження по справі за закінченням строків притягнення до відповідальності, дотримався вказаних вимог законну.

Так, ОСОБА_1 заперечував в суді першої інстанції вину у вчиненні правопорушення, зокрема, за його клопотанням було призначено автотехнічну експертизу на предмет механізму ДТП, тому прийняття рішення без перевірки обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення не можливе.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції врахував, що на момент розгляду справи спливли строки, передбачені ст. 38 КУпАП для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та дійшов висновку, що саме дії ОСОБА_1 знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 477008 від 31.12.2023 року;

- схемою, долученого до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 31.12.2023 року, в якій зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, розташування автомобілів після ДТП, із зазначенням відстані з прив`язкою до об`єктів, переліком видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, внаслідок ДТП;

- висновком експертизи за № 24-1850 від 01.07.2024 року;

- поясненнями ОСОБА_1 , який в судовому засіданні надав пояснення, що знаходився в автомобілі один, за кермом, робив маневр під час сигналу «Повітряна тривога» (переміщав транспортний засіб, який належить в/ч), виїжджаючи з другорядної дороги на головну, він бачив світло фар автомобілю, за кермом якого знаходився ОСОБА_2 , однак не зміг зупинитись. Вважав, що ОСОБА_2 рухався з перевищенням дозволеної швидкості руху та на літній гумі;

- поясненнями експерта ОСОБА_3 , який був допитаний 04.02.2025 в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зазначив, що окрім іншого, стан покриття - сухе, для автомобілю «ГАЗ-66», д/н НОМЕР_1 транспортний засіб «Chevrolet», д/н НОМЕР_2 не є перешкодою, оскільки транспортний засіб рухався. Крім того, погодні умови та стан гуми не мають причинно-наслідкового зв`язку з порушенням п. 16.11 ПДР України ОСОБА_1 ;

- фотофіксацією з місця ДТП;

- іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_4 причинного зв`язку із виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 477008 від 31.12.2023 зафіксовано, що 31.12.2023 о 22:00 год на а/д М-16 2 км смт Хлібодарське водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ-66», д/н НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу у русі автомобілю «Chevrolet», д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з ним, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Наведені у протоколі обставини підтверджуються зібраними по справі та доданими до протоколу доказами, зокрема, схемою місця ДТП, поясненнями, які підписані учасниками ДТП без зауважень.

Зі схеми ДТП вбачається розташування автомобілів, їх напрямок руху, місце зіткнення транспортних засобів, а також наведено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП.

Наведений перелік пошкоджень, їх локалізація узгоджується як зі схемою, так і з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, які підписали схему без зауважень (a.c. 2).

Так, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_4 зазначив, що керував транспортним засобом «ГАЗ-66», виїжджаючи з другорядної дороги у напрямку частини на першій передачі, побачив з правого ряду світло, почав відразу гальмувати, зупинившись, відчув удар, в результаті чого машину покотило на узбіччя.

Згідно пояснень ОСОБА_2 , керував транспортним засобом «Chevrolet», під`їжджаючи до с. Радостне, побачив як раптово машина почала виїжджати з другорядної дороги, чим перегодила шлях та спричинила ДТП.

У справі, що переглядається, вбачається, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06.03.2024 року було призначено судову автотехнічну експертизу.

Згідно висновку експерта № 24-1850 від 01.07.2024 року:

«Визначити швидкість руху автомобіля Chevrolet Nubira в умовах події не представляється можливим внаслідок недостатньої кількості слідової інформації. Водієві автомобіля ГАЗ-66, відповідно до вимог пункту 16.11 ПДР належало при під`їзді до перетинання з головної дорогою зупинити автомобіль перед перехрестям, щоб дати дорогу автомобіля Chevrolet Nubira. Виконанням вимог пункту 16.11 ПДР, надавши дорогу автомобілю Chevrolet Nubira, водій автомобіля ГАЗ-66 мав технічну можливість запобігти ДТП. Дії автомобіля Chevrolet Nubira регламентувались вимогами пункту 12.3 ПДР, згідно з якими, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Водій автомобіля Chevrolet Nubira не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем ГАЗ-66.

Дії водія автомобіля ГАЗ-66, які не відповідали вимогам пункту 16.11 ПДР технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з ДТП.

В діях водія автомобіля Chevrolet Nubira невідповідностей вимогам ПДР, які знаходились в причинному зв`язку з ДТП, з технічної точки зору, не вбачається.

Небезпека для руху водію автомобіля Chevrolet Nubira та аварійна ситуація, з технічної точки зору, була створена водієм автомобіля ГАЗ-66».

Сукупність вищевказаних доказів підтверджують, що дії ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження по справі, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Більш того, ст. 38 КУпАП, на яку надано науково-консультативний висновок НКР при ВАСУ від 06.11.2017 і на яку посилається заявник в своїй скарзі, міститься в Главі 4 КУпАП «Накладення адміністративного стягнення», яка визначає принципи та порядок накладення адміністративного стягнення, у тому числі і строки накладення стягнення. На особу, яка не вчинила адміністративного правопорушення, не може бути накладено адміністративне стягнення, а тому до неї не може застосовуватись положення Глави 4 та відповідно ст. 38 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова