КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

Справа №761/3310/25

Провадження № 33/824/2724/2025

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Григорук Володимир Олександрович, на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 03 січня 2025 року о 12 год. 30 хв., у м. Києві по вул. Ж.Жамбаєва, 2 керуючи автомобілем марки «Фольцваген», н/з НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП з автомобілем «КІА», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , не дочекавшись працівників поліції покинув місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10А ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП України, та застосувано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погодившись із постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва 27 лютого 2025 року, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в цьому випадку є невизначений умисел, різновидом якого є альтернативний умисел, а якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності, однак судом першої інстанції вказані висновки не були взяти до уваги.

Звертає увагу, що всупереч вимогам ст. 268 КУпАП було розглянуто справу без захисника та підзахисного, що є грубим порушенням права на захист.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнано належним доказом у цій справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Стверджує, що відеозапис отриманий із порушенням встановлених законом порядку.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Клопотання мотивує тим, оскаржувану постанову апелянт отримав лише 24 березня 2025 року. Захиснику постанова не вручалась, в електронний кабінет не направлялась. Зазначає, що на день подання апеляційної скарги відсутній повний текст оскаржуваної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 27 лютого 2025 року, а апеляційна скарга на неї подана 02 квітня 2025 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки у матеріалах справи відсутні докази направлення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 . Натомість, до апеляційної скарги додана копія оскаржуваної постанови з відміткою про її отримання 24 березня 2025 року. Отже, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.

У судове засідання до Київського апеляційного суду, призначене на 05 травня 2025 року, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Григорук В.О. не з`явились, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлені.

Проте, 05 травня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання від адвоката Григорука В.О. про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу підтримують просять задовольнити її в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП України справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За змістом ст. 268 КУпАП України присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 122-4 КУпАП України, не є обов`язковою.

За таких обставин, суд у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП вважає, що цю справу може бути розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Григорука В.О.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 2.10 «а» Правил дорожнього руху визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до п. 13.1 Правил дорожнього руху водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно п. 13.3 Правил дорожнього руху, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП, залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи винна дана особа у вчиненні правопорушення.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями водіїв, оглянутим відеозаписом, на якому міститься момент наїзду автомобіля марки «Фольцваген», н/з НОМЕР_1 на автомобіль «КІА», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та залишення водієм автомобіля «Фольцваген» місця пригоди після ДТП.

Київський апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги, що в цьому випадку є невизначений умисел, різновидом якого є альтернативний умисел, а тому якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Умисел включає в себе інтелектуальний момент (усвідомлення особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності, а також передбачення нею шкідливих наслідків свого діяння) та вольовий момент (особа бажає настання шкідливих наслідків або свідомо допускає їх настання).

За особливостями конструкції об`єктивної сторони склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП є формальним, тобто є закінченим з моменту залишення водієм місця ДТП, до якої він причетний, а саме з моменту переміщення свого транспортного засобу у місце, відмінне від місця ДТП після такого. ДТП - це обставина об`єктивна, має місце незалежно від того чи усвідомлюють його учасники факт її настання (кваліфікують подію як таку), а тому ставлення особи до ймовірних наслідків такого залишення чи реальне настання будь-яких суспільно шкідливих наслідків від такого діяння особи не мають значення для кваліфікації її дій за ст. 122-4 КУпАП.

Враховуючи викладене, у правопорушеннях із формальним складом, які не передбачають як необхідну ознаку настання суспільно шкідливих наслідків діяння, змістом умислу є передбачення особою протиправного характеру свого діяння та бажання його вчинення або свідомо його вчинення за умов, коли особа могла і повинна була уникнути його вчинення. Тобто вольовий момент умислу перенесено з наслідків на сам факт вчинення діяння.

Суд враховує, що ОСОБА_1 на підставі ст. 63 Конституції України не захотів надати пояснення працівникам поліції по факту події. Тобто звузив межі свого захисту до тих обставин, які він виклав у суді. При цьому, у своїй апеляційній скарзі він не заперечує наявність в нього умислу на вчинення дії щодо залишення місця ДТП, учасником якого він був. Натомість він вказує лише про те, що такий умисел був альтернативним.

Суд звертає увагу скаржника, що альтернативний умисел має місце коли винний передбачає й однаково бажає чи свідомо допускає настання одного з кількох можливих суспільно шкідливих наслідків.

Як було зазначено вище, настання будь-яких наслідків від дій ОСОБА_1 не є необхідною складовою об`єктивної сторони правопорушення за ст. 122-4 КУпАП.

За таких обставин поза розумним сумнівом доводиться, що ОСОБА_1 достовірно знаючи, що він є учасником ДТП, розуміючи протиправність свого діяння (інтелектуальний момент) з власної волі та свідомо залишив місце ДТП (вольовий момент), тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

На підставі вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, полягає у залишенні водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, полягає у порушенні учасниками дорожнього руху, відповідно, Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно із п. 2.10 «а» ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

За таких обставин поза розумним сумнівом залишається доведеним, що ОСОБА_1 повинен був дотримуватися ПДР України, Закону України «Про дорожній рух» та після скоєння ДТП повинен був залишитися на місці вчинення ДТП до приїзду працівників поліції. Проте, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 залишив місце пригоди.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невизначеність умислу у діях ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що справу було розглянуто без особи, яка притягується до адміністративної відповідальності спростовується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року в якій зазначено: «в судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, заперечував фактичні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, повідомив, що не відчув зіткнення».

За таких обставин, Київський апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції не порушив вимоги ст. 268 КУпАП та розглянув справу у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнано належним доказом у даній справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки в матеріалах справи міститься сукупність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Також, апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги, що відеозапис отриманий із порушенням встановлених законом порядку, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження такої незаконності отримання вказаного відеозапису, а тому Київський апеляційний суд відхиляє зазначені доводи.

Відповідно ст. 33 КУпАП при призначенні покарання суд врахував характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у зв`язку з чим, вважав можливим накласти стягнення у виді штрафу, в межах санкції, передбаченої ст. 122-4 КУпАП.

Апеляційна скарга не містить інших доводів, які б вказували на незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, чи на обставини, які б свідчили про відсутність його вини у вчиненому.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи зазначене, місцевим судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Григорук Володимир Олександрович, - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа