Справа № 147/1328/24
Провадження № 33/801/474/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Лобуренка С. В.,

розглянув апеляційну скаргу адвоката Лобуренка Сергія Васильовича на постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №650911 від 05 жовтня 2024 року, 04 жовтня 2024 року о 23:30 год. у с. Ободівка по вул. Ватутіна водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Viper Alpha 110», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 17000,00 грн, в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Лобуренко С. В. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи доводи скарги, адвокат вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності оскільки викладені у ньому обставини не підтверджуються сукупністю доказів, а тому він не відповідає вимозі його достовірності. Крім того, вважає, що працівниками поліції допущені істотні порушення вимог законодавства під час складання протоколу, тому такий є недопустимим доказом, а зазначена у ньому інформація та розбіжності з відеозаписом події тягне за собою недопустимість основного доказу протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів. Фабула протоколу від 05 жовтня 2024 року не відповідає обставинам, наявним у матеріалах справи; так у фабулі протоколу вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не в стані алкогольного сп`яніння, а з явними ознаками, що за твердженням захисника, в розумінні положень ст. 130 КУпАП не може вважатися адміністративним правопорушенням та не тягне за собою адміністративної відповідальності та надає право відмови від проведення дій, які не передбачені законодавством.

Захисник вказує, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння складений з порушенням вимог законодавства, оскільки він складений не поліцейським, яким оформлений протокол, у ньому не зазначено номер спеціального технічного засобу та не зазначено технічний засіб відеофіксації. Окрім того, зазначений у ньому виявлений перелік ознак сп`яніння не відповідає переліку, визначеному законодавством. Невизначеність ознак та необґрунтована підозра поліцейського не може бути законною вимогою поліцейського і є прямим порушенням ч. 3 ст. 266 КУпАП.

Також вказує, що направлення на огляд до медичного закладу видане 04 жовтня 2024 року о 23:55 год., тоді як згідно відеозапису у цей час поліцейськими ОСОБА_1 до медичного закладу не направлявся, таке направлення не було сформоване згідно законодавства, ОСОБА_1 його зміст не оголошувався, екземпляр не вручався, відмови від направлення доданий до матеріалів справи відеозапис не містить. До того ж, його складав інший поліцейський, аніж зазначений у протоколі, у ньому відсутні дані спеціального технічного засобу, дозволеного для застосування МОЗ та Держспоживінспекцією України та містяться назви двох медичних закладів «КНП «Тростянецька лікарня» та Тростянецька ЦРЛ.

Адвокат Лобуренко С. В. вважає неналежним як доказ долучений до справи відеозапис, оскільки він не містить відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, порушення ним правил дорожнього руху та причин зупинки працівниками поліції. Долучений відеозапис здійснювався не з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків, різними особами, виконаний шляхом монтажу та не є безперервним. На думку захисника, відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини, пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Зрештою інформація про характеристики пристроїв, за допомогою яких проводилася відеофіксація відсутня у протоколі про адміністративне правопорушення.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , то зазначає, що поліцейські не можуть бути залучені як свідки та вони не були зазначені у протоколі, а їх покази мають дублюватися відеозаписами з нагрудних камер.

Крім того, до апеляційної скарги адвокатом одночасно подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що повний текст постанови суду першої інстанції був виготовлений 14 квітня 2025 року та того ж дня отриманий як через канцелярію суду, так і засобами електронної комунікації, тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Із матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова винесена Тростянецьким районним судом Вінницької області від 09 квітня 2025 року, її повний текст виготовлений 14 квітня 2025 року, про що зазначено у безпосередньо у тексті постанови суду. Копія оскаржуваної у даний час постанови отримана ОСОБА_1 14 квітня 2025 року, що підтверджується його власноручною розпискою, долученою до матеріалів справи. Апеляційна скарга згідно відтиску штемпеля вхідної кореспонденції суду першої інстанції подана 23 квітня 2025 року.

З огляду на вищенаведене, причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, тому такий строк слід поновити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Як убачається із матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №650911 від 05 жовтня 2024 року, 04 жовтня 2024 року о 23:30 год. у с. Ободівка по вул. Ватутіна водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Viper Alpha 110», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого складений даний протокол.

До протоколу додані акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 04 жовтня 2024 року до КНП «Тростянецька лікарня», згідно з якими у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Також зазначено, що огляд не проводився у зв`язку із відмовою.

Крім того, до матеріалів справи долучений відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано хронологію подій у ніч з 04 на 05 жовтня 2024 року за участю ОСОБА_1 .

Також до матеріалів справи долучена копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №265367 від 04 жовтня 2024 року, відповідно до якої 04 жовтня 2024 року о 23:30 год. в с. Ободівка на вул. Ватутіна водій ОСОБА_1 під час руху на мопеді «Viper Alpha 110», д.н.з. НОМЕР_1 , був без застебнутого мотошолома, чим порушив вимоги п.2.3г Правил дорожнього руху, а також рухаючись на транспортному засобі не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1а Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП до нього застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 510,00 грн.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного (іншого) сп`яніння і оформлення його результатів.

Відповідно до п. 2, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Як слідує із матеріалів справи, у ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені такі ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І цієї Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого спяніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджуються між собою, із іншими доказами у справі та є підтвердженням наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За викладених фактичних та об`єктивних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 09 квітня 2025 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, належно умотивованими в установленому порядку.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат вказує, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає змісту положень ст. 130 КУпАП, а керування з явними ознаками алкогольного сп`яніння не може вважатися адміністративним правопорушенням та не тягне а собою адміністративної відповідальності.

Проте такі аргументи скарги на увагу не заслуговують, оскільки положеннями ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність не тільки за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що узгоджується зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, у пункті восьмому, передбачає зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення встановлених ознак сп`яніння у разі відмови водія від проходження огляду.

У апеляційній скарзі адвокат вказує на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння посилаючись, зокрема, на помилкове заповнення поліцейським акту огляду на стан сп`яніння через незазначення індивідуального номера технічного засобу за допомогою якого проводиться огляд, невідповідність зазначених у ньому ознак сп`яніння ознакам, визначеним у п. 3 Інструкції, невручення цього акту ОСОБА_1 та оформлення його не поліцейським, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

Так, п. 10 розділу ІІ Інструкції передбачено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Затверджена форма акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів є додатком 2 до вказаної Інструкції.

Як убачається форма акту огляду дійсно передбачає необхідність зазначення як назви, так і номера спеціального технічного засобу, а враховуючи, що у даному випадку ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду і такий не проводився, тому незазначення індивідуального номера спеціального технічного засобу, при тому, що назва приладу вказана «Драгер 6810» не може свідчити про неналежність як доказу долученого до матеріалів справи.

Невручення акту огляду жодними чином не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, і не може бути підставою для скасування судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи, що зазначені працівниками поліції ознаки сп`яніння не відповідають ознакам встановленим в Інструкції,

Як слідує із матеріалів справи, у ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені такі ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Таке зазначення ознак сп`яніння, хоч лінгвістично дещо відрізняється від ознак, визначених у п. 3 Інструкції, але вони в будь якому випадку констатують наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, є тотожними, а зрештою навіть більш конкретизованими.

Адвокат також вказує про неналежність як доказу направлення на огляд ОСОБА_1 до медичного закладу у зв`язку із невідповідністю часу його складення часу фактичних подій згідно відеозапису, а також через незазначення у ньому спеціального технічного засобу, дозволеного для застосування МОЗ та Дрежспоживінспекцією України

Проте апеляційний суд вважає такі твердження безпідставними, вони не спростовують правильності висновків суду, оскільки водій відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, що встановлено на підставі сукупності доказів, тому питання часу складення направлення його на огляд та зазначення назви спеціального технічного засобу не має юридичного значення для вирішення справи.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на проходження медичного огляду, оскільки Інструкцією не передбачено обов`язку працівників поліції вручення такого направлення водієві, який підлягає огляду на стан сп`яніння.

З тексту направлення на огляд також убачається зазначення назви закладу охорони здоров`я як «КНП «Тростянецька лікарня»», так і «Тростянецька ЦРЛ», однак, за відкритими даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що КНП «Тростянецька лікарня» є правонаступником КЗ «Тростянецька ЦРЛ» на підставі рішення органу місцевого самоврядування про реорганізацію юридичної особи, вони мають однаковий ідентифікаційний код. Тобто твердження адвоката про зазначення у направленні на огляд різних медичних закладів не є ґрунтовними.

Посилання захисника на те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд до медичного закладу складені іншими поліцейськими, а не тим, хто складав протокол про адміністративне правопорушення, на висновки суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не впливають.

Адвокат Лобуренко С. В. також вважає неналежним як доказ долучений до справи відеозапис, оскільки він не містить відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, порушення ним правил дорожнього руху та причин зупинки працівниками поліції. Крім того, долучений відеозапис здійснювався не з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків, різними особами, виконаний шляхом монтажу та не є безперервним. Зрештою інформація про характеристики пристроїв, за допомогою яких проводилася відеофіксація відсутня у протоколі про адміністративне правопорушення.

З такими аргументами скарги апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що відеозйомка повинна вестися безперервно до її завершення, оскільки недотримання правила безперервності ведення відеозапису позбавляє цей доказ ознаки повноти відображення подій, але не спростовує факти, зафіксовані відеозаписом.

Так до матеріалів справи долучений один оптичний диск із єдиним відеофайлом, який об`єднує три відеозаписи, здійснені поліцейськими, що перебували на місці події. Належить зауважити, що чинне законодавство не забороняє об`єднання відеозаписів із різних портативних відеореєстраторів поліцейських у один медіа файл. Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейськими за допомогою нагрудного відеореєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Відеозаписом повністю підтверджується та залишається неспростованим стороною захисту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, даним відеозаписом повністю зафіксована хронологія подій від моменту переслідування ОСОБА_1 , відмови від огляду на стан алкогольного до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Інформація, що міститься на відеозаписі, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, а твердження захисника про зворотне є необгрунтованим, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, посилання адвоката Лобуренка С. В. на те, що у протоколі не зазначено номер технічного засобу, за допомогою якого здійснено долучений до матеріалів справи відеозапис, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до вимог ст.256 КУпАП вказана інформація не є обов`язковою для зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, були отримані з дотриманням вимог законодавства і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, наведених у постанові суду від 09 квітня 2025 року, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, цілком доведена матеріалами справи та зібраними у ній доказами.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Лобуренка Сергія Васильовича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Лобуренку Сергію Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Лобуренка Сергія Васильовича залишити без задоволення.

Постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий