Справа № 302/960/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника-адвоката Белли В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Відповідно до постанови суду, - 07.07.2024 о 10 год. 29 хв., ОСОБА_1 , в с. Пилипець Хустського району Закарпатської області, керував транспортним засобом марки CHRYSLER з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Белла В.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з грубим порушенням процесуального законодавства, що виразилось у прийнятті судом незаконного та упередженого рішення без достатніх на те допустимих та належних доказів, які отримані в порядку, що суперечать ст.266 КУпАП. Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно визнав законною зупинку поліцейськими водія ОСОБА_1 , а надані поліцейськими суду докази щодо підставності зупинки, що знаходяться в матеріалах справи, є надуманими та сумнівними. На думку захисника, суд безпідставно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_2 , оскільки в них недостовірні та надумані обставини для узаконення своїх дій щодо зупинки водія ОСОБА_1 . Зазначає, що з оглянутих відеофайлів, які наявні в матеріалах справи, ознаки сп`яніння не підтверджуються, а тому вимога поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння була надуманою. До того ж зазначає, що в судовому засіданні стороною захисту було надану Довідку №47 від 08.07.2024 КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», яким спростовується наявність наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 . Стверджує, відмова від огляду на стан наркотичного сп`яніння повинна була прийматись не на місці зупинки, а в медичному закладі, що виходить за межі 266 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Белли В.М., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що останні належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а розгляд справи вже відкладався, у зв`язку з їх неявкою до суду. Заяви про відкладення розгляду справи не надходили.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката Белли В.М., враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 657883 від 07.07.2024, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 07.07.2024 о 10 год. 29 хв., ОСОБА_1 , в с. Пилипець Хустського району Закарпатської області, керував транспортним засобом марки CHRYSLER з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується:

- вище вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 657883 від 07.07.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення;

- письмовими поясненнями, наданими свідком ОСОБА_2 , за змістом яких 07.07.2024, він перебував в с. Пилипець Хустського району Закарпатської області, а саме біля водоспаду «Шипіт». Біля 10:15 год. в його сторону рухався автомобіль білого кольору марки CHRYSLER д.н.з. НОМЕР_1 , який небезпечно маневрував, вмикав гучно музику, відпускав кермо й показував різні жести. Під`їжджаючи до нього водій раптово звернув в його сторону після чого вирівняв рух, він налякався й вступився із дороги, щоб той не здійснив на нього наїзд. Водій вказаного транспортного засобу не був пристебнутий ременем безпеки, на що він чітко звернув увагу. Внаслідок цього він хотів зателефонувати на лінію «102», але був відсутній зв`язок. Тому підійшовши далі побачив працівників поліції, яким повідомив про дану подію. Водій себе так поводив наче був під дією препаратів або хворий;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від його проходження. Поліцейським виявлені наступні ознаки сп`яніння: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, підвищена рухливість, незв`язне мовлення;

- актом огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який не був проведений через відмову ОСОБА_1 від його проходження;

- переглянутими відеозаписами, з яких вбачається спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції біля зупиненого ними автомобіля. ОСОБА_1 перебуває в автомобілі та на вимогу працівників поліції відмовляється пред`явити документи, що посвідчують особу. В процесі розмови водій намагається покинути місце зупинки. В подальшому працівник поліції повідомляє про необхідність ОСОБА_1 пройти тест на алкогольне та наркотичне сп`яніння, оскільки наявні ознаки у виді тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності, почервоніння обличчя. Проте ОСОБА_1 на неодноразові такі пропозиції відмовляється від проходження огляду мотивуючи незгодою із діями працівників поліції.

Досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді першої інстанції від 02 жовтня 2024 року, чим було порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стороною захисту в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські були упереджені при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння, та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.

Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що всупереч доводам сторони захисту, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п.2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів ОСОБА_1 та його захисником Белла В.М.

Жодних заяв або клопотань, або інших пояснень ОСОБА_1 з приводу незаконних дій працівників поліції матеріали провадження не містять, а незгода з діями працівників поліції була висловлена ними лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.

Разом з тим, ні ОСОБА_3 , ні його захисником Сотником В.М. не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки з приводу незаконності дій працівників поліції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.

Посилання сторони захисту на Довідку №47 від 08.07.2024 КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», яким спростовується наявність наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки Інструкцією №1452/735 від 09.11.2015 чітко визначено порядок і строки проведення відповідного огляду. Так, пунктом 9 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. З наведеного слідує, що доставка особи для проходження огляду здійснюється поліцейським, а не самостійно особою.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Белли В.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага