КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 359/13136/24

номер провадження: 33/824/1634/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Лашутіна Сергія Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року, з урахуванням постанови цього ж суду від 20 січня 2025 року про виправлення описки, об`єднано справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП (справа № 359/13136/24, 3/359/141/2025), за ч.2 ст.173-2 КУпАП (справа № 359/13137/24, 3/359/143/2025) та присвоєно адміністративній справі єдиний унікальний номер справи 359/13136/24, провадження 3/359/141/2025.

Визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , у скоєнні адміністративних правопорушень:

- за ч.2 ст.173-2 КУпАП штраф в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн 00 коп.;

- за ч.2 ст.173-2 КУпАП штраф в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн 00 коп.

На підставі ст.36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн 00 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, 10 лютого 2025 року адвокат Лашутін С.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року. Скасувати вказану постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року мотивоване тим, щозазначена апеляційна скарга спрямована безпосередньо до Київського апеляційного суду 28 січня 2025 року, тобто у строк, передбачений чинним законодавством України. Проте листом Київського апеляційного суду №05-02/283/2025 від 05 лютого 2025 року вказану апеляційну скаргу повернуто для виконання вимог ст.294 КУпАП. Вказує, що, враховуючи його правомірні очікування щодо прийняття судом апеляційної скарги від 28 січня 2025 року та, беручи до уваги ст.6 Конвенції з прав людини основоположних свобод в контексті доступу до правосуддя, на виконання вимог листа Київського апеляційного суду №05-02/283/2025 від 05 лютого 2025 року дану апеляційну скаргу ним подано в межах десятиденного строку, встановленого ст.287 КУпАП, а тому вважає, цей строк пропущений ним з поважних причин.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Лашутін С.О. зазначає, що для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство. З аналізу вищевказаної норми вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Вказує, що під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 637266 вбачається, що ОСОБА_1 30 листопада 2024 року об 11 год 30 хв. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 висловлював в бік своєї дружини ОСОБА_2 словесні образи, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Правопорушення вчинене повторно протягом року, тому своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №637333 вбачається, що ОСОБА_1 01 грудня 2024 року об 15 год 00 хв. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 висловлював в бік своєї дружини ОСОБА_2 словесні образи та погрожував фізичною розправою, чим порушив умови термінового припису стосовно кривдника серії АА №463038 від 23 листопада 2024 року. Правопорушення вчинене повторно протягом року, тому своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Зазначає, що викладені у вищезазначених протоколах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суть порушення не відповідає диспозиції ч.2 ст.173-2 КУпАП та не розкриває всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема, не конкретизовано в чому саме полягало суспільно-небезпечне діяння з боку ОСОБА_1 , адже таке його формулювання як «ображав нецензурними словами» не підпадає під ознаки складу інкримінованого йому правопорушення.

Вказує, що докази того, що висловлювання нецензурною лайкою з боку ОСОБА_1 потягли або могли потягнути за собою наслідки у виді шкоди психічному здоров`ю потерпілої, в матеріалах справи також відсутні, та в судовому засіданні не з`ясовані. При цьому, сама по собі суперечка не свідчить про вчинення насильства в сім`ї. Крім того, як нецензурна лексика від ОСОБА_1 могла завдати чи завдала шкоду здоров`ю потерпілій в суді також не з`ясовано.

25 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов супровідний лист Бориспільського районного суду Київської області разом із апеляційною скаргою адвоката Лашутіна С.О. в інтересах ОСОБА_1 від 28 січня 2025 року, в якій доводи є аналогічним доводам, викладеним в апеляційній скарзі від 10 лютого 2025 року.

В судове засідання захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Лашутін С.О. не з`явився. В той же час особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважав за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності його захисника - адвоката Лашутіна С.О.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи, що викладені в апеляційній скарзі, й просив їх задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала щодо поновлення строку на апеляційне оскарження та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року у справі щодо ОСОБА_2 , оскільки наведені в ньому обставини дозволяють зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2025 року розгляд справи проведено суддею першої інстанції за участю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник отримали копію постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року.

10 лютого 2025 року адвокат Лашутін С.О. в інтересах ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року, яка надійшла до Київського апеляційного суду 17 лютого 2025 року.

Разом з тим, 25 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов супровідний лист Бориспільського районного суду Київської області разом із апеляційною скаргою адвоката Лашутіна С.О. в інтересах ОСОБА_1 , яка 28 січня 2025 року ним була подана безпосередньо до Київського апеляційного суду.

При цьому, апеляційну скаргу від 28 січня 2025 року листом Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року було направлено до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для виконання вимог ст.294 КУпАП. Цей же лист було направлено адвокату Лашутіну С.О. для відома.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Лашутіним С.О. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст.173-2 КУпАП, в редакції яка діяла на момент вчинення адміністративних правопорушень, передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідальність за ч.2 ст.173-2 КУпАП, в редакції яка діяла на момент вчинення адміністративних правопорушень, передбачена за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , підтверджується дослідженими судом першої інстанції та наведеними у постанові суду доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №637266, згідно з яким встановлено, що 30 листопада 2024 року об 11 год 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 відносно дружини ОСОБА_2 висловлював словесні образи, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а також порушив умови тимчасового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №463038 від 23 листопада 2024 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.2);

протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №637333, згідно з яким встановлено, що 01 грудня 2024 року об 15 год 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , відносно дружини ОСОБА_2 висловлював образи, погрози фізичною розправою словесно, тим самим порушив умови тимчасового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №463038 від 23 листопада 2024 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.23);

письмовими поясненнями ОСОБА_2 щодо подій, які відбулися 30 листопада 2024 року (а.с.5);

письмовими поясненнями ОСОБА_2 щодо подій, які відбулися 01 грудня 2024 року (а.с.25);

письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.26-27);

копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №463038, відповідно до якого ОСОБА_1 з 23 листопада 2024 року до 02 грудня 2024 року заборонено контактувати із ОСОБА_2 у будь-який спосіб (а.с.6, 28);

копією постанови судді Бориспільського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року, якою визнано винним ОСОБА_1 у скоєні правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн 00 коп. (а.с.8-10, 30-32).

Суддею першої інстанції обґрунтовано встановлено, що наведені вище докази підтверджують наявність обставин, які зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАД №637266 від 30 листопада 2024 року та серії ВАД №637333 від 01 грудня 2024 року, і, які, містять ознаки правопорушення, визначені диспозицією ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Перевіривши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги вважаю, що висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що викладені у протоколах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суть порушення не відповідає диспозиції ч.2 ст.173-2 КУпАП та не розкриває всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема, не конкретизовано, в чому саме полягало суспільно-небезпечне діяння з боку ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє як безпідставні, виходячи з такого.

Дійсно, протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАД №637266 від 30 листопада 2024 року та серії ВАД №637333 від 01 грудня 2024 року не містять висновків щодо заподіяння чи можливості заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Разом з тим, диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, в редакції яка діяла на момент вчинення адміністративних правопорушень, передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Тобто, невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений є самостійним складом адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив про наявність у нього конфліктів із його дружиною ОСОБА_2 та не заперечив наявність цих конфліктів 30 листопада 2024 року та 01 грудня 2024 року, що беззаперечно свідчить про порушення ним термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №463038, відповідно до якого ОСОБА_1 з 23 листопада 2024 року до 02 грудня 2024 року заборонено контактувати із ОСОБА_2 у будь-який спосіб.

Також апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.9 ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

Законність видачі термінового заборонного припису серії АА №463038 відносно ОСОБА_1 може бути перевірена під час оскарження такого припису до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

У зв`язку з цим у суду відсутні підстави перевіряти законність його видачі у межах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ч.9 ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскаржив терміновий заборонний припис відносно нього та він був скасований судом.

Враховуючи викладене, у апеляційного суду відсутні підстави вважати терміновий заборонний припис серії АА № 463038 незаконним.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, на переконання суду апеляційної інстанції, твердження в апеляційній скарзі щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та у повній мірі спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої інстанції , так і в суді апеляційної інстанції доказів.

Переконливих доводів, які безумовно спростовували би висновки суду, викладені в постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, - апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки судді першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн 00 коп., відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, а також положенням ст.36 КУпАП щодо порядку визначення остаточного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених санкцією ч.2 ст173-2 КУпАП. Накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає меті адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Лашутіна С.О., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Лашутіну Сергію Олександровичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргуадвоката Лашутіна Сергія Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов