Справа № 308/7556/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/895/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 944911 від 20.04.2024 та постанови судді від 18.07.2024 вбачається, що 20.04.2024 приблизно о 14 год 30 хв у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме у ході конфлікту ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 18.07.2024 скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу указаного адміністративного правопорушення. Стверджує, що жодних дій психологічного чи будь-якого іншого характеру відносно своєї дружини не вчиняв, а зазначені у протоколі обставини про те, що він ображав дружину нецензурною лайкою не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами, що свідчить про те, що висновки суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ґрунтуються на припущеннях. Крім того, посилається на те, що пояснення його дружини є суб`єктивними, упередженими в силу непорозуміння, яке виникло між ними, надані під впливом тиску її батьків, які мають на меті домогтися його виселення з будинку, в якому він проживає разом із дружиною та трьома малолітніми дітьми. Пояснення потерпілої не відображають фактичних обставин, а ознаки домашнього насильства містяться у діях батьків її дружини. Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть вважатися належними та беззаперечними доказами його вини. Разом з

-2-

тим, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки не брав участі в розгляді справи, так як не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, а копію оскаржуваної постанови отримав безпосередньо в суді першої інстанції 06.11.2024.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 , неявка яких з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення указаних осіб про час та місце розгляду справи, що свідчить про те, що вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Разом із тим, клопотань про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки вказаних осіб до апеляційного суду не надходило, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 269 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього. Також відсутні дані про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи 18.07.2024. Відсутні дані про своєчасне отримання ОСОБА_1 копії постанови, а з його розписки, яка міститься на форзаці справи, вбачається, що копія постанови ним отримана 06.11.2024.

Враховуючи наведене, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови від 18.07.2024, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

-3-

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за подію, що мала місце 20.04.2024 о 14 год 30 хв за адресою АДРЕСА_2 , врахував належні та допустимі докази про вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 944911 від 20.04.2024 стверджується, що 20.04.2024 приблизно о 14 год 30 хв у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме у ході конфлікту ображав її нецензурною лайкою, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 від 20.04.2024, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, рапортом поліцейського ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 20.04.2024, копією постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2024, копією термінового заборонного припису відносно кривдника від 20.04.2024, копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, поліцейський ОСОБА_4 була упередженою та необ`єктивною, і що в неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що вона зацікавлена у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги стороною захисту.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, яка склала відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

-4-

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 частини першої цієї ж статті Закону визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Стаття 3 вищевказаного Закону визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений із додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення та опис встановлених обставин. У тому числі у протоколі наведено які дії вчинено ОСОБА_1 , за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Проаналізувавши зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, апеляційним судом встановлено, що такий у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить всі необхідні та передбачені цією нормою відомості, у тому числі про потерпілу, роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, а також зафіксовано факт відмови останнього від підпису протоколу та отримання його копії.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено й жодних достовірних даних про те, що у потерпілої ОСОБА_3 були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру. Такі дані не підтверджені будь-якими належними доказами.

Не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що пояснення його дружини є суб`єктивними, упередженими в силу непорозуміння, яке виникло між ними, надані під впливом тиску її батьків, які мають на меті домогтися його виселення з будинку, в якому він проживає разом із дружиною та трьома малолітніми дітьми.

-5-

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що у підтвердження цих доводів стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів.

Між тим, указані доводи спростовані наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі й поясненнями потерпілої ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_1 систематично ображає її та висловлюється у її бік нецензурною лайкою, у тому числі в присутності дітей.

Із цих підстав, апеляційний суд визнає неспроможними і доводи апеляційної скарги про те, що пояснення потерпілої не відображають фактичних обставин, а ознаки домашнього насильства містяться у діях батьків її дружини.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд розглядає справу щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та у межах такого протоколу, і не вправі давати оцінки діям інших осіб, щодо яких протокол не складався.

Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 20.04.2024 звертався із заявою про вчинення щодо нього домашнього насильства батьками його дружини, і що відносно таких було складено відповідні протоколи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі чітко зазначено, що ОСОБА_1 повторно протягом року в ході конфлікту ображав свою дружину ОСОБА_3 нецензурною лайкою, тобто вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Викладені у протоколі обставини, які підтверджені доданими до нього доказами, безумовно свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про те, що у протоколі в достатній мірі розкрито та судом встановлено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що жодних дій психологічного чи будь-якого іншого характеру відносно своєї дружини не вчиняв, а зазначені у протоколі обставини про те, що він ображав дружину нецензурною лайкою не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами та повністю спростовані наведеними вище доказами та судженнями.

З цих підстав, неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть вважатися належними та беззаперечними доказами його вини.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_1 підтверджена всіма наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними апеляційним судом доказами, які визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а адміністративне стягнення

-6-

накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, стороною захисту не надано, не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної постанови не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2024 щодо нього, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя