Справа № 638/7241/25
Провадження № 3/638/2604/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з СіЗ ДВКР СБ України ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, помічника командира батальйону начальника служби охорони державної таємниці, у званні старший лейтенант, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого пунктом 5 частини першої статті 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває справа про притягнення ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене пунктом 5 статті 212-2 КУпАП.

Повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у доданій до матеріалів про адміністративне правопорушення заяві зазначив про визнання вини, просив звільнити від сплати судового збору як учасника бойових дій.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з положеннями статті 268 КУпАП адміністративне правопорушення статтею 212-2 КУпАП не відноситься до правопорушення, у якому присутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Розглянувши матеріали справи, суд керується таким.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону України «Про державну таємницю» забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 28 Закону України «Про державну таємницю» громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний виконувати вимоги режиму секретності.

Статтею 37 Закону України «Про державну таємницю» державні органи, яким рішенням державного експерта з питань таємниць було надано право вирішувати питання про доступ державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій до конкретної секретної інформації, зобов`язані контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які виконують роботи, пов`язані з відповідною державною таємницею, або зберігають матеріальні носії зазначеної секретної інформації. Контроль за додержанням законодавства про державну таємницю в системі Служби безпеки України здійснюється відповідно до Закону України "Про Службу безпеки України". Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці. Висновки Служби безпеки України, викладені в актах офіційних перевірок за результатами контролю стану охорони державної таємниці, є обов`язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій незалежно від їх форм власності.

Пунктами 8-10 статті 39 «Про державну таємницю» визначено, що посадові особи та громадяни, винні у порушенні встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці; порушенні встановленого законодавством режиму секретності та невиконанні обов`язків щодо збереження державної таємниці; невжитті заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпеченні контролю за охороною державної таємниці несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з протоколом №56/11 про адміністративне правопорушення від 14.04.2025, 04.09.2024 о 12 год. 10 хв. старший лейтенант ОСОБА_1 у квітні 2025 року, перебуваючи на посаді помічника командира батальйону - начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_2 з 14.03.2022 року, та будучи посадовою особою, на яку покладено обов`язки щодо забезпечення охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_2 , не виконав встановлений законодавством порядок дотримання режимі секретності у ході виконання своїх службових обов?язків щодо збереження державної таємниці, чим порушив частину шосту статті 5, частину четверту статті 28, статтю 37, пункти 8, 9, 10 статті 39 Закону України «Про державну таємницю». Так, ОСОБА_1 , станом на квітень 2025 року, не направив до органу СБУ для перевірки, оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці документи начальнику групи сил підтримки штабу батальйону ОСОБА_2 , призначеного на посаду 15.10.2023, чим допустив порушення вимог пункту 49 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі - Порядок) у частині недотримання строків подання установою до органу Служби безпеки України пакету документів для розгляду питання про надання службовцю допуску до державної таємниці та проведення його перевірки у зв`язку з таким допуском У зв`язку з чим військовослужбовець ОСОБА_2 виконував обов`язки за посадою, яка включена до Номенклатури посад, перебування на якій потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, без отримання допуску до державної таємниці в термін понад 6 місяців. Старший лейтенант ОСОБА_1 має допуск до державної таємниці за формою 3 (згідно дозволу ЛВ3-2023-36 від 15 травня 2023 року) та обізнаний у вимогах Порядку, оскільки допущений до роботи з державною таємницею та у відповідності до вимог здавав заліки зі знання нормативно-правової бази, що включає Закон України «Про державну таємницю» та Порядок. Своїми діями ОСОБА_1 порушив частину шосту статті 5, частину четверту статті 28, статтю 37, пункти 8, 9, 10 статті 39 Закону України «Про державну таємницю» та пункти 46, 49 Порядку, за що передбачена відповідальність за пунктом 5 статті 212-1 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого пунктом 5 статті 212-1 КУпАП підтверджена такими доказами:

-протоколом №56/11 про адміністративне правопорушення від 14.04.2025;

-поясненнями ОСОБА_1 від 14.04.2025;

-листом «Щодо заходів реагування на виявлені факти порушення Порядку організації та забезпечення режиму секретності» від 18.04.2025 №1629/1251;

-витягом з наказу від 14.04.2025 №159 «Про результати службового розслідування за фактом порушення Порядку організації та забезпечення режиму секретності старшим лейтенантом ОСОБА_1 »;

-копією спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею від 15.05.2023;

-витягом з наказу командира військової частини від 14.03.2022 №4;

-витягом з номенклатури посад працівників;

-копією посвідчення офіцера ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до частини другої статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, не встановлено.

Санкцією пункту 5 частини першої статті 212-2 КУпАП передбачено накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого пункту 5 частини першої статті 212-2 КУпАП, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу, яка притягається до відповідальності, вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Водночас, згідно із пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори,у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Керуючись статтями 7, 9, 40-1, 212-2, 251, 252, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 5 частини шостої статті 212-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Реквізити для сплати штрафу та судового збору розміщені на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду м. Харкова у розділі «Громадянам», підрозділи «Сплата штрафів» та «Сплата судового збору за рішеннями про стягнення судового збору на користь держави» (веб-адреса сторінки: https://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/).

Відповідно до положень статей 307, 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 1020,00 гривень.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.В. Малахова