Справа № 711/3326/25
Номер провадження 3/711/1011/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Комплєктова Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , офіційно непрацюючої, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, ІПН НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ВАД № 437963 від 10.04.2025, ОСОБА_1 31.03.2025 близько 16.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання вважалася безвісти зниклою, оскільки мати чинила на дитину психологічний тиск, чим скоїла адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що її дочка при народженні отримала травму і у неї є невеликі відхилення у психічному стані, але розвивається вона нормально, ходить до школи. Живуть вони у двокімнатній квартирі, де в одній кімнаті проживає дочка з нею, а в іншій два сини. Дочка часто хворіє, але лікуванням вона займається. Через інтернет дочка познайомилась з чоловіком старшим за неї. 31.03.2025 вона прийшла додому зі школи і повідомила, що піде погуляти та принесе води, оскільки у них немає води вдома, потрібно ходити до колонки сусідів. Але додому дочка не повернулася, на її телефонні дзвінки не відповідала. На наступний день вона звернулася до поліції з приводу зникнення дочки. Через 3 дні їй зателефонувала поліцейська і повідомила, що дочку знайшли, але додому її повертати вони не будуть, оскільки дитина боїться йти додому через погрози матері. Дитину влаштували у притулок, але насправді це психоневрологічний інтернат. Дочка пише повідомлення про те, що їй там погано і просить, щоб вона забрала її. Поклали дочку у лікарню, вона дуже схудла, а потім дочка написала повідомлення, що старша медична сестра повідомила, що вона може її забрати, оскільки в інтернат її вже не приймають. Вона приїхала до лікарні забирати дитину, але їй дочку не віддали, тому вона викликала поліцію. Приїхали представники ювенальної поліції, викликали медичну сестру із притулку і знову забрали дитину до притулку. Чому так відбувається вона не може зрозуміти, оскільки батьківських прав вона не позбавлена, має житло де діти проживають разом з нею, працює, хоча і являється особою з інвалідністю ІІІ групи. Пізніше приїхали до неї додому працівники поліції, склали акти, яких вона не бачила і протокол стосовно неї. Вона неодноразово зверталася зі скаргами на неправомірні дії поліцейської з ювенальної поліції, просила, щоб повернули їй доньку, але на даний час її так додому і не повернули.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Руднічук Д.В. в судовому засіданні просив закрити провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 створила всі необхідні умови для проживання та навчання своїх неповнолітніх дітей, працює, займається здоров`ям дітей.

Дослідивши письмові матеріали справи та заслухавши ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_3 , суддя приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП виражається у різних видах адміністративно-карних дій (бездіяльності) зі сторони батьків або осіб, які їх замінюють, а саме: невиконання цими особами обов`язків по вихованню та навчанню неповнолітніх дітей; вчинення неповнолітніми адміністративних правопорушень; вчинення неповнолітніми, які не досягли віку, по досягненню якого можлива кримінальна відповідальність, дій передбачених Кримінальним кодексом України.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч вимогам ст.ст. 256 та 184 КУпАП, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адмінправопорушення не зазначено, в чому конкретно полягає з її боку ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її дочки ОСОБА_2 .

Самі по собі наведені у протоколі про адмінправопорушення обставини, а саме те, що неповнолітня ОСОБА_2 вважалася безвісти зниклою, не може бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 , як мати, систематично ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню дитини. А повідомлення працівників поліції про відсутність доньки матір`ю, яка злякалася, що можливо з її донькою щось трапилось, не може бути доказом ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, до протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, додані рапорт інспектора СЮП ВП Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Ромашина Б. від 10.04.2025; копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 02.04.2025, копія паспорту ОСОБА_1 , копією паспорту ОСОБА_2 , копія повідомлення КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» від 04.04.2025 № 182 та копія акту обстеження умов проживання № 244 від 10.04.2025.Пояснення самої ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні. Інших доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої, суду не надано.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 навчається, забезпечена всім необхідним для життя та навчання, має постійне місце проживання.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи не знайшлося підтвердження того, що ОСОБА_1 , ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків в контексті ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Ураховуючи вищевикладене слід зазначити, що зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вище викладене, приходжу до висновку про відсутність належних доказів того, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 184, 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. О. Комплєктова