КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/29131/24

номер провадження: 33/824/1700/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кучерука Максима Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кучерука Максима Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн 00 коп.), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Кучерук М.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у ході судового розгляду було досліджено відеозапис, який долучений до матеріалів справи працівниками поліції, на якому зафіксовано як ОСОБА_1 сидів в автомобілі та рух не здійснював. Двигун автомобіля заведений не був. При цьому працівники поліції не зупинили автомобіль, який рухався, а підійшли до припаркованого автомобіля біля недіючого шлагбаума у дворі поряд з будинком АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_1 . Водночас відеозапис не містить фіксації руху транспортного засобу та керування таким автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів керування автомобілем ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Відеозапис не містить фіксації руху автомобіля та керування таким автомобілем ОСОБА_1 . Навпаки, відеозаписом, який є об`єктивним доказом у справі, повністю спростовуються обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що з відеозапису та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не відсторонювався від керування транспортним засобом, що є першочерговою дією відповідно до ст.266 КУпАП та п.1 розділу X Інструкції з оформленням поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 07 листопада 2015 року (далі - Інструкція №1395). Не здійснення відсторонення ОСОБА_1 від керування додатково підтверджує, що таке керування ним не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кучерука М.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з`ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону суддею першої інстанції дотримано не було.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №159130 від 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 ставиться у вину керування автомобілем «Volkswagen Jetta», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по проспекту Повітряних Сил, 49 у місті Києві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» ухилявся різними способами, а саме, намагався закритись у автомобілі та затягував час у пред`явленні документів. Чим порушив пункт 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена за ч.2 ст.130 КУпАП.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом. Тобто, перебування особи в стані сп`яніння повинно бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом в такому стані.

Разом з тим, суддею першої інстанції, всупереч положень ст.280 КУпАП, не було достеменно з`ясовано чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 (абз.3,4) постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із подальшими змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №404/4467/16-а сформульовано правовий висновок про те, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, зокрема за порушення вимог пункту 2.5 ПДР, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя першої інстанції послався на докази, які містять:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №159130 від 26 жовтня 2024 року, згідно з яким 26 жовтня 2024 року о 06 год 25 хв. в місті Києві по проспекту Повітряних Сил, 49, ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» ухилявся різними способами, а саме, намагався закритись у автомобілі та затягував час у пред`явленні документів. Чим порушив пункт 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена за ч.2 ст.130 КУпАП (а.с.1);

довідка, складена старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП у місті Києві ДПП 29 жовтня 2024 року, у відповідності до якої в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки повторності, а тому справа підлягає розгляду за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.8);

відеозапис з боді-камер працівників патрульної поліції (а.с.10).

Однак з таким висновком судді першої інстанції погодитись безспірно не можливо.

Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», суд приходить до висновку про те, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Наявний у матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери поліцейського, який досліджений апеляційним судом, неможливо визнати у якості належного доказу на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на вказаному відеозаписі момент зупинення транспортного засобу та керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксований.

З відеозапису вбачається, що працівники поліції під`їхали до автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв з ввімкненими габаритами перед опущеним шлагбаумом, при цьому рух не здійснював (відеозапис - 06 год 21 хв.). Підійшовши до автомобіля, на водійському сидінні якого сидів ОСОБА_1 , працівник поліції у зв`язку з повітряною тривогою попросив у останнього документи. Після спілкування з ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив йому, що у нього є відеозапис того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а оскільки у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, то ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (відеозапис - 06 год 31 хв.). Разом з цим, ОСОБА_1 в черговий раз повідомив працівнику поліції, що не керував транспортним засобом, тому на всі пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння фактично ухилявся від відповіді, мотивуючи це тим, що він не керував транспортним засобом.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що працівник поліції, посилаючись на те, що у нього є відеозапис того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, такого відеозапису він до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №159130 від 26 жовтня 2024 року не надав і матеріали справи його не містять.

Під час перегляду даної справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання захисника про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_2 з метою перевірки пояснень ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що він є співзасновником благодійного фонду «Оберіг Сіверщини» та працював разом із ОСОБА_1 . Свідок пояснив, що завжди він керував даним автомобілем «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , та ввечері 25 жовтня 2024 року він припаркував даний автомобіль перед непрацюючим шлагбаумом у дворі будинку по проспекту Повітряних Сил, 49. Також він повідомив, що обставини складання протоколу щодо ОСОБА_1 йому не відомі, проте коли він приїхав наступного дня, тобто 26 жовтня 2024 року, то вказаний автомобіль був розташований на тому ж місці, де він його припаркував 25 жовтня 2024 року.

Таким чином, належних доказів того, що ОСОБА_1 26 жовтня 2024 року о 06 год 25 хв. у місті Києві по проспекту Повітряних Сил, 49, керував автомобілем «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №159130 від 26 жовтня 2024 року не надано і при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З наведених підстав суд апеляційної інстанції вважає, що висновки судді першої інстанції про те, що захисна позиція ОСОБА_1 про не керування транспортним засобом не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується даними відеозапису з місця пригоди, у відповідності до яких автомобіль «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться на місці пригоди з працюючим двигуном та увімкненим світлом фар, що свідчить про готовність автомобіля до руху, а ОСОБА_1 сидить за кермом вказаного автомобіля, є помилковими, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що коли працівник поліції підійшов до автомобіля, то ОСОБА_1 дійсно сидів в автомобілі «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому були ввімкнені лише габарити, а тахометр і спідометр на панелі приладів цього автомобіля не були ввімкненими, тобто автомобіль не був з працюючим двигуном.

Водночас висновок судді першої інстанції про те, що автомобіль готовий до руху у поза розумний сумнів є неспроможним, оскільки не свідчить про рух цього автомобіля, як правову категорію, що має значення для кваліфікації дій водія за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином виконання ОСОБА_1 функції водія транспортного засобу «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , не підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно приписів ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відсутність в справі беззаперечних доказів факту керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння або яка відмовилась від проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виключає можливість притягнення її до відповідальності за ст.130 КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, наявний у справі відеозапис із нагрудної камери поліцейського не свідчить про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Наведене указує на неналежність відеозапису як доказу вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вищенаведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи не містять і під час апеляційного розгляду справи не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутні докази на спростування доводів, які викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

У відповідності до п.43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Приймаючи до уваги наведене та відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена у поза розумний сумнів.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Кучерука М.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, а постанова судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кучерука Максима Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов