Провадження № 33/801/447/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Присяжнюка О. Г.,

розглянув апеляційну скаргу адвоката Присяжнюка Олександра Григоровича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №171664 від 12 листопада 2024 року, цього ж дня о 03:25 год. у м. Вінниці по вул. Київській, 173 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Ioniq», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на промінь світла, поведінка що не відповідає обстановці, блідість шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативний реєстратор. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000,00 грн, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Присяжнюк О. Г. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, винесеною за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи доводи скарги, адвокат зазначає, із долучених відеозаписів неможливо встановити причину зупинки транспортного засобу, а можна лише припустити порушення ОСОБА_1 комендантської години, однак, протокол про адміністративне правопорушення з цього приводу не складався, що за твердженням адвоката свідчить про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу. Відповідно вважає, що усі наступні дії щодо ОСОБА_1 , зокрема направлення для проходження огляду та складення протоколу, не можна вважати законними.

Окремо звертає увагу на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки зазначення у протоколі конкретних ознак наркотичного сп`яніння не узгоджуються із матеріалами відеозапису, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 таких ознак не мав.

Таким чином за відсутності ознак наркотичного сп`яніння підстав для направлення для огляду до закладу охорони здоров`я поліцейський не мав, а відмова ОСОБА_1 від його проходження є законною.

Також адвокат вказує, що долучені до справи відеозаписи виготовлені з порушенням вимог законодавства, адже, зокрема, один із них розпочинається не з моменту початку виконання службових обов`язків, тобто зупинки транспортного засобу, а інший триває лише 8 хв, тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки, а їх пояснення не долучені до матеріалів справи.

Також стверджує, що суд безпідставно не об`єднав в одне провадження дві адміністративні справи щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Одночасно із апеляційною скаргою адвокатом подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ним уже подавалася апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції, проте, була повернута апеляційним судом через недолучення витягу із договору про надання правової допомоги. Тому вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Із матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова винесена Вінницьким міським судом Вінницької області 18 березня 2025 року. Вперше апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції адвокатом Присяжнюком О. Г. подана 31 березня 2025 року, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження, однак, постановою Вінницького апеляційного суду від 07 квітня 2025 року була йому повернута у зв`язку із ненаданням доказів на підтвердження повноважень на апеляційне оскарження постанови суду. Наразі апеляційна скарга направлена засобами поштового зв`язку 16 квітня 2024 та згідно відтиску штемпеля вхідної кореспонденції отримана судом 18 квітня 2025 року.

З огляду на вищенаведене, причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, тому такий строк слід поновити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона такого правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, а так само і за відмову осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Відповідно до п. 12 згаданої вище Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами), передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Із матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №171664 від 12 листопада 2024 року, убачається що цього ж дня о 03:25 год. у м. Вінниці по вул. Київській, 173 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Ioniq», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на промінь світла, поведінка що не відповідає обстановці, блідість шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативний реєстратор. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 12 листопада 2024 року, долучених до протоколу, рухаючись зі сторони с. Стрижавка він був зупинений на блокпосту працівниками поліції для перевірки документів. Вважає, що поліцейські ставилися до нього упереджено після з`ясування обставин притягнення до відповідальності та одразу почали вказувати на наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння. Поліцейські наполягали пройти освідування у лікарні на що він відмовився у зв`язку із тим, він уже декілька разів проходив таку процедуру та не перебував у наркотичному чи алкогольному сп`яніння.

До протоколу про адміністративне правопорушення додане направлення водія ОСОБА_1 до медичного закладу КНП «ВОНД «Соціотерапія» на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у зв`язку із виявленими ознаками: зіниці очей не реагують на промінь світла, поведінка, що не відповідає обстановці, блідість шкірного покриву обличчя.

До справи про вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення долучений відеозапис портативного відеореєстратора поліцейського, яким зафіксована хронологія подій 12 листопада 2024 року.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка виразилася у його відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина водія цілком доведена сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи.

За фактичних обставин, що дійсно мають місце у цій адміністративній справі, у діях ОСОБА_1 убачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною нормою матеріального права, оскільки він відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 18 березня 2025 року, слід погодитися, вони є правильними, об`єктивними, справедливими, підтвердженими сукупністю доказів, перевірених у ході судового розгляду, належно оцінених судом.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції, адвокат вказує, що ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту у м. Вінниці, проте причини зупинки відеозаписом не зафіксовані, такі фактично були відсутні, тому усі наступні вимоги поліцейських є незаконними.

З такими доводами скарги погодитися не можна, з огляду на наступне.

Так, ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено перелік підстав для зупинки транспортних засобів.

Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Згідно п. 8 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян підчас забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1456 (далі Порядок №1456), уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках: якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом; якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо; якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

Згідно з п. 10 Порядку уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі: порушення водієм Правил дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Таким чином, оскільки як дійсно слідує із матеріалів справи ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту у м. Вінниці, неможливо стверджувати про безпідставність зупинки транспортного засобу, тим більше з огляду те, що події відбувалися у нічний час в умовах правового режиму воєнного стану.

Щодо твердження адвоката про порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, з огляду на зазначення у протоколі конкретних ознак наркотичного сп`яніння, які не узгоджуються із названими поліцейськими згідно з матеріалами відеозапису, то такі на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються з рештою самим відеозаписом з портативного відеореєстратора. Так відеозаписом чітко зафіксовано, що поліцейськими як передумовою неодноразових пропозицій пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння були виявлені у нього ознаки сп`яніння, що безпосередньо зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення

Разом з тим, відеозапис, не дає змоги в повній мірі пересвідчитися в наявності чи відсутності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння. При цьому, такі ознаки були встановлені співробітниками поліції під час безпосереднього спілкування з водієм, об`єктивних підстав ставити під сумнів зміст протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається.

Зрештою у апеляційній скарзі адвокат вказує на неналежність та недопустимість як доказу відеозапису з портативних відеореєстраторів, оскільки вважає, що відеозапис проводився не з початку виконання поліцейськими службових обов`язків.

Такі доводи апеляційної скарги про недопустимість долученого до матеріалів справи відеозапису не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Долучений відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю правопорушника, та які мають значення для розгляду справи про адміністративне правопорушення. Процесуальний закон не передбачає ані необхідності фіксування відеозаписом тих обставин, які виходять за межі предмету доказування у справі, ані необхідності додання такого відеозапису до протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що відеозйомка повинна вестися безперервно до її завершення, оскільки недотримання правила безперервності ведення відеозапису позбавляє цей доказ ознаки повноти відображення подій, але не спростовує факти, зафіксовані відеозаписом.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що працівниками поліції не було залучено свідків, вони не зазначені у протоколі та до матеріалів справи не долучені їх пояснення на увагу не заслуговують, оскільки працівниками поліції відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП застосовано технічний засіб відеозапису, який долучено до матеріалів справи.

Таким чином апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 266 КУпАП щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, як про те наголошує захисник.

Твердження скаржника, про те що суд першої інстанції повинен об`єднати в одне провадження справи №127/37494/24 та №127/37485/24 про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на вимогах Кодексу України про адміністративні правопорушення, адже його нормами не передбачено випадків та порядку об`єднання в одне провадження таких справ. При цьому, не об`єднання в одне провадження двох протоколів про адміністративне правопорушення (за різні події, які інкримінуються особі) ніяким чином не впливають на повноту і об`єктивність розгляду справи.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Присяжнюка Олександра Григоровича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Присяжнюку Олександру Григоровичу строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Присяжнюка Олександра Григоровича залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий