Провадження №33/812/194/25 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Губницький Д. Г.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючої - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Носікова І. М.

захисника Зошія Ю. Й.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника Бандирського А. С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 листопада 2024 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 2 квітня 2024 року о 14 годині 40 хвилині у місті Миколаєві, по вулиці Троїцькій, 157 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Результат проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру склав 0,92 проміле.

Постановою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 28 квітня 2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Бандирський А. С. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити.

Разом заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що перший раз ним була подана апеляційна скарга в межах строку з дня отримання копії постанови судді, яка йому направлена, після відповідного звернення лише 26 березня 2025 року, але у зв`язку з ненаданням до скарги договору на надання правової допомоги апеляційним судом скарга йому повернута. У постанові апеляційного суду зазначено, що це не позбавляє його права на повторне звернення до апеляційної інстанції, що ним і зроблено 28 квітня 2025 року, у строк 10 днів з дня отримання відповідної копії постанови суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку, яка надійшла на адресу адвоката 17 квітня 2025 року. Посилався на те, що ці обставини є поважними причинами пропуску строку на оскарження.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Бандирський А. С. не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, внаслідок чого розгляд справи відбувся за їх відсутністю відповідно до положень статті 294 КУпАП, у присутності іншого захисника Зошія Ю. Й.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Зошія Ю. Й. на підтримку клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Саме установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

В той же час поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав, недотримання порядку їх реалізації чи небажання їх реалізувати в повній мірі, в цьому випадку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Так, за матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_1 особисто повідомлявся про проведення судового засідання, у якому було проголошено судове рішення, належним чином, але до суду не з`явився та свого представника не направив, будь-яких клопотань чи заяв не надав (а.с.12-13), тому постанову судді у справі ухвалено 27 листопада 2024 року у цьому судовому засіданні за його відсутністю (а.с.14).

В подальшому постанова судді направлена до Єдиного реєстру судових рішень 2 грудня 2024 року, де опублікована 3 грудня 2024року.

Втім, 20 березня 2025 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Бандирського А. С. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи через надання йому доступу через електронний суд та отримання копії постанови судді (а.с.20-22). У змісті цієї заяви адвокат посилався на відомий йому номер справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , постанова щодо якого з 3 грудня 2024 року містилася у Єдиному реєстрі судових рішень.

26 березня 2025 року захиснику Бандирському А. С. надано доступ до матеріалів справи та додатково на його ім`я надіслана копія постанови (а.с.26).

Саме на ці обставини, як поважні причини пропуску строку для звернення з апеляційної скаргою, адвокат посилався в своєму клопотанні, вперше подав апеляційну скаргу 8 квітня 2025 року і вдруге - 28 квітня 2025 року.

В той же час, будучи обізнаним у сфері права та своїх процесуальних правах і обов`язках, передбачених статтею 271 КУпАП, які особа, що надає правову допомогу, повинна використовувати на захист клієнта, ОСОБА_2 не надав документів на підтвердження своїх повноважень на право здійснення захисту ОСОБА_1 , які визначені у цій нормі права. Внаслідок чого постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року апеляційна скарга повернута особі, що її подала без розгляду.

Постанова Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року надійшла до електронного кабінету адвоката та оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень 11 квітня 2025 року та в цей же день справа повернута до Ленінського районного суду міста Миколаєва.

Втім, апеляційна скарга подана захисником адвокатом Бандирським С. А. лише 28 квітня 2025 року, після спливу десятиденного строку з моменту отримання ним копії постанови апеляційного суду 17 квітня 2025 року через засоби поштового зв`язку. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

Таким чином, будучи обізнаним про перебування справи в суді апеляційної інстанції з метою здійснення перегляду судового рішення та ініціювавши подачу першої апеляційної скарги з недоліками, які виключали можливість її розгляду судом апеляційної інстанції, захисник особи, відносно якої складено протокол та розглянута справа по суті, тривалий час не цікавився рухом справи та наслідками її розгляду та ще вважав можливим додатково здійснити відлік 10-ти денного строку з моменту отримання ним копії постанови апеляційного суду через поштовий зв`язок без будь-яких правових підстав.

За такого, оцінюючи обставини звернення адвоката Бандирського А. С. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 листопада 2024 року, з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ та положень статті 294 КУпАП, слід дійти висновку, що строки подачі скарги у даній справі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення з дотриманням прав заявника, який сам повинен діяти добросовісно.

Але таких обставин судом апеляційної інстанції не встановлено, оскільки доводи захисника про необхідність врахування строку подачі ним апеляційної скарги, що повернута судом, у зв`язку з помилковістю дій адвоката, як обставин поважності причин пропуску строку на подачу захисником 28 квітня 2025 року нової апеляційної скарги, не є слушними, ні у відповідності до положень статті 294 КУпАП, ні, навіть, з урахуванням пропуску строку та наведення на їх обґрунтування будь-яких інших причин, як з моменту отримання ним постанови Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року в електронному кабінеті, так і з дати отримання захисником її копії через засоби поштового зв`язку.

Отже, апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, в клопотанні не наведено причин, які об`єктивно перешкодили йому в передбачений законом строк або з несуттєвим його пропуском подати апеляційну скаргу.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає, та застосування цих наслідків пропуску строку звернення до суду не є порушенням самого права на доступ до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику ОСОБА_1 адвокату Бандирському А. С. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути ОСОБА_2 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду О. О. Ямкова