ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1418/25 Справа № 243/1440/25 Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,

при секретарі судового засідання Примак Н.М.,

за участю захисника адвоката Прокопцева С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Прокопцева С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и л а :

постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 09 лютого 2025 року о 22 годині 43 хвилин в м. Слов`янськ, вул. Голубівська, біля буд.49, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, від керування транспортним засобом відсторонений, транспортний засіб припаркований без порушень ПДР, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову захисник адвокат Прокопцев С.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу із пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку вказує, що 12.03.2025 року ним в строк передбачений ст. 294 КУпАП подано апеляційну скаргу, 14.04.2025 року апеляційним судом вказану скаргу повернуто через не підтвердження повноважень.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови суду в той же строк вручається або висилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, захисником адвокатом Прокопцевим С.В., діючим в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в строки передбачені ст. 294 КУпАП. Вказана скарга разом із справою про адміністративне правопорушення надійшла до апеляційного суду 27.03.2025 року, та постановою від 14.04.2025 року повернуто захиснику, через невідповідність вимогам ст. 271 КУпАП. Вдруге захисник подав апеляційну скаргу 18.04.2025 року.

На підставі викладеного, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2025 року, щодо ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі захисник адвокат Прокопцев С.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 09.02.2025 року.

Наголошує, що відеозапис поліцейських не є належним та допустимим доказом, оскільки в порушення вимог Інструкції відеозйомка переривається. Крім того не зафіксований факт зупинки транспортного засобу та відповідно сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем, що обов`язковою складовою інкримінованого адміністративного правопорушення. Вказує, що є відео на якому рухається чорний автомобіль, однак номерний знак та марку авто не ідентифікується.

Звертає увагу, що на відеозаписі не зафіксовано факту розмови ОСОБА_1 з поліцейськими, тим паче факт відмови від проходження медичного огляду, взагалі не видно особу з яким спілкується поліцейський. Також звертає увагу, що в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 22-43 годині, а відеозапис відмови починається о 23-04 години, тобто майже через 21 хвилину.

Наголошує, що окрім відповідних позначок в протоколі, матеріали справи не містять жодних доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Вказані обставини свідчать про порушення порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Зауважує, що санкція ч. 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, однак суд призначив стягнення у розмірі 17000 грн.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи, проте не повідомив причин своєї неявки, клопотань про відкладення апеляційного розгляду - не заявляв.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 , на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Та за присутності його захисника Прокопцева С.В.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.

Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 011488 від 09 лютого 2025 року;

-відеозаписом, доданим до протоколу, з якого вбачається, що 09.02.2025 о 22-43 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, рухаючись по дорозі. Після ввімкнення поліцейськими червоно-синіх маячків вказаний транспортний засіб збільшив швидкість та за декілька секунд з`їхав з дороги ліворуч і зупинився. Водій вийшов з автомобіля та пішов звідти, коли його наздогнали поліцейські. Вказана особа була вдягнута у камуфльовану куртку, штани темного кольору та на голові мала кепку (час на відео 22:43:49). З наступного відеозапису вбачається, що на питання поліцейського чи був він за кермом, особа, яку немає в кадрі, відповідає, що так та називає своє ПІБ ОСОБА_1 . Під час перевірки документів та спілкуванні з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що повідомлено водія. Після чого водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, на що водій відмовився, а на питання поліцейського чого він не згоден, водій відповідає, що «відмовляюсь, пишіть протокол». Далі водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що водій також відмовився, після чого йому було роз`яснено про настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду . Також з відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`ясненні його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, заперечень чи клопотань від ОСОБА_1 не надходило. Під час ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення на відео зображено ту саму особу, яка виходила з автомобіля о 22:43:49, яка ознайомлюється з протоколом як ОСОБА_1 (час на відео 23:35:35, 23:37:24);

-постановою БАА № 490024 від 09.02.2025, за змістом якої ОСОБА_1 як водія Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 09 лютого 2025 року о 22 годині 43 хвилин ч. 2 ст. 122 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлена наявність обов`язкових ознак складу інкримінованого адміністративного правопорушення, зокрема факт керування транспортним засобом та відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, яка не заперечується стороною захисту.

Апеляційний суд зазначає, що норми діючого КУпАП та Інструкції не вимагають щоб факт керування був зафіксований на відеозаписі поліцейських, законом передбачено лише доведення такого факту доказами.

Так, в апеляційній скарзі захисник вказує на відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , однак такий факт підтверджений сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема відповідно до відеозапису поліцейських, вбачається, що в темний час доби з автомобіля чорного кольору, за яким слідував патрульний автомобіль, вибіг чоловік у військовій формі, в подальшому на відеозаписі чутно, що особа назвав своє ім`я та по батькова ОСОБА_1 , та на запитання поліцейського відповів, що він керував транспортним засобом. Крім того, під час ознайомлення із складеним протоколом, чітко вбачається, що особисті підписи проставляє саме ОСОБА_1 , який вдягнений у військову форму, при цьому жодних зауважень щодо факту керування або помилці в особі водія не зазначив та в протоколі про адміністративне правопорушення не навів. Крім того, захисник в апеляційній скарзі не вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом НОМЕР_2 , а лише зазначає на відсутність відеофіксації такого керування.

Крім того, факт керування транспортним засобом НОМЕР_2 ОСОБА_1 , саме в інкриміновану дату та час, підтверджується фактом притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. А тому, на підставі сукупності всіх доказів, поза розумним сумнівом підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом НОМЕР_2 .

Перевіривши відеозапис адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що він надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У апеляційного суду не викликає сумніву в достовірності зафіксованих фактичних обставин, відеозапис поліцейських є належним та допустимим доказом, оскільки є додатком до протоколу та відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

На наданому відеозаписі повно та послідовно зафіксований перебіг подій, який дає підстави, поза розумним сумнівом стверджувати, про наявність в діях ОСОБА_1 порушення п. 2.5 ПДР України, що є складом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. А тому, порушення безперервності фіксування, в даному випадку не є таким порушенням, яке тягне за собою визнання доказу недопустимим, оскільки зафіксованих подій достатньо для відображення усіх фактичних обставин. Крім того, ОСОБА_1 не заперечуються ті обставини, які зафіксовані на відеозаписі поліцейських.

Доводи захисника, що інкримінований час керування транспортним засобом ОСОБА_1 більш ніж на 20 хвилин раніше, ніж фіксування пропонування проходження огляду на стан сп`яніння, є неспроможними. Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

На підставі наведеної норми закону, апеляційний суд не вбачає порушень вимог закону, в тому, що поліцейським висунута вимога щодо проходження огляду через 20 хвилин після зупинки автомобіля.

У апеляційного суду не виникає сумніву у достовірності обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Норми діючого КУпАП не вимагають наведення окремих доказів відсторонення водія від керування транспортним засобом. Крім того, зазначені обставини, жодним чином не спростовують наявність в діях ОСОБА_1 обов`язкових ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Доводи захисника про призначення адміністративного стягнення, яке не відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є підставою для скасування судового рішення.

Так, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, порушення зазначені в диспозиції цієї статті тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 5 підрозділу 1, розділу ХХ Податкового Кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Отже, сума 17 гривень є незмінною, а тому одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, становить 17000 гривень, що саме і призначено судом першої інстанції, при цьому альтернативного виду стягнення санкція вказаної норми не місить.

На підставі наведених даних, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Закону при накладені на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для скасування постанови судді.

На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и л а :

клопотання захисника адвоката Прокопцева С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 , задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника адвоката Прокопцева С.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2025 року, щодо ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Ірина Свіягіна