Номер провадження 3/243/1804/2025
Номер справи 243/2885/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» травня 2025 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Хаустова Т.А., розглянувши адміністративну справу, за участю представника адвоката Полянчука В.Б., яка надійшла від Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 на посаді водія у військовому званні солдат, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

02 квітня 2025 року о 23 годині 27 хвилин, в Донецькій області Краматорському районі м. Слов`янськ по вулиці Торгова біля будинку № 37, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820 ARHK-0037», Результат 2,59 проміле Тест № 852, з результатом погодився, від керування відсторонено, відео фіксація на персональний відео реєстратор BodyCam Motorola Solutions VB400 № 472188, відео реєстратор 70МАІ, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_2 роз`яснені права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності передбачені ст. 268 КУпАП та ст.ст. 10, 63 Конституції України.

ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив.

З огляду на те, що ОСОБА_2 був обізнаний про складання щодо нього Протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис у відповідній графі складеного відносно нього Протоколу про адміністративне правопорушення серія АБА № 010880 від 02 квітня 2025 року.

Про час та місце розгляду справи 02 травня 2025 року о 10 годині 00 хвилин, 09 травня 2025 року о 08 годині 30 хвилин повідомлений, не вжив заходів для явки до суду, його поведінка свідчить про свідоме затягування розгляду справи з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що « сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що право особи, щодо якої складено адміністративний протокол, на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, не подавши Клопотання про його відкладення.

30 квітня 2025 року на електронну пошту Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1232269 від 30 квітня 2025 року та Договору про надання правової допомоги № 25/04/25 від 25 квітня 2025 року, надійшло Клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 30 квітня 2025 року надано доступ до матеріалів справи.

30 квітня 2025 року на електронну пошту Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1232269 від 30 квітня 2025 року та Договору про надання правової допомоги № 25/04/25 від 25 квітня 2025 року, надійшло Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

02 травня 2025 року на електронну пошту Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1232269 від 30 квітня 2025 року та Договору про надання правової допомоги № 25/04/25 від 25 квітня 2025 року, надійшло Клопотання про закриття адміністративного провадження, в якому просить провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі ст.247 КУпАП або ж вирішити питання щодо можливості застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Аналізуючи Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Полянчука В.Б. в сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці обставини на які посилається представник надуманими, такими, що не відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком спростовуються зібраними по справі доказами, суд розцінює ці обставини, як спосіб уникнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене.

Особа, яка керує транспортним засобом повинна мати відповідний дозвіл від органів державної влади. Даний дозвіл за своєю зовнішньою формою представляється як водійське посвідчення. Процедура його отримання регламентована таким чином, що особи, які бажають стати водіями повинні знати ПДР та їх дотримуватися. Так, п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Сама правова природа цієї норми має імперативний характер та зобов`язує кожного, хто має дозвіл на керування транспортними засобами неухильно дотримуватись цього пункту. Отже, ОСОБА_2 повинен знати ПДР та їх виконувати. Крім того, ст. 68 Конституції України встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно п. 2, 3, 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Щодо неможливості двічі притягнути до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суддя не погоджується із доводами захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., тому, що Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в справі № 243/2815/25 від 10 квітня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (тобто виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами обов`язків військової служби в нетверезому стані, вчинене особою в умовах особливого періоду) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Дана Постанова станом на 22 квітня 2025 року є такою, що вступила в законну силу.

Однак, на теперішній час вирішується питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП (тобто - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння).

Отже, суддя приходить до переконання, що ОСОБА_2 вчинив різні адміністративні правопорушення, оскільки встановлено, що подія правопорушення за ст. 172-20 ч. 3 КУпАП (виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами обов`язків військової служби в нетверезому стані, вчинене особою в умовах особливого періоду) було вчинено 03 квітня 2025 року близько 00 години 00 хвилин, а правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП (тобто - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння) було вчинено 02 квітня 2025 року о 23 годині 27 хвилин, відтак між вчиненнями ОСОБА_2 інкримінованих йому правопорушень пройшло понад 30 хвилин.

Щодо наявності обставин крайньої необхідності, суддя не погоджується із доводами захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., в тому, що за вказаних ним обставин ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак факт вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності в даній справі не установлений.

Так, в Постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що керування останнім автомобілем у стані алкогольного сп`яніння 0,74 проміле є виправданим та терміновим у даному конкретному випадку, зважаючи на значну небезпеку та загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9а Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року з подальшими змінами, ст.130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Правопорушення, вчинене ОСОБА_2 є умисною, суспільно небезпечною дією, зважаючи на конкретні обставини справи, а тому зазначені в Клопотанні обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Ураховуючи наведене відсутні підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП.

Щодо порушення встановленого порядку експлуатації приладу «Drager 6820», суддя не приймає до уваги позицію захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., про те, що технічний прилад, який надавався водію ОСОБА_2 був вже не справним, оскільки останнє калібрування приладу було здійснено 30 липня 2024 року, тобто на день проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 , а саме на 02 квітня 2025 року пройшов 6 (шести) місячний строк з моменту останньої повірки робочого засобу вимірювальної техніки (калібрування приладу) «Drager Alcotest 6820».

Суддею були досліджені письмові матеріали, які стосуються технічного приладу «Drager Alcotest 6820 ARНК-0037», який 02 квітня 2025 року використовувався поліцейським для перевірки водія ОСОБА_2 .

Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QМ 1139 083 24 Державного підприємства "КИЇВОБЛСТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ", технічний прилад «Drager Alcotest 6820 ARНК-0037» відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія. Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та видихуваному повітрі. Методика повірки. Дане Свідоцтво чинне до 30 липня 2025 року.

Таким чином, на момент проведення огляду водія ОСОБА_2 за допомогою вказаного технічного приладу останній пройшов обов`язкове градуювання та державну повірку, відповідав встановленим вимогам ДСТУ і є чинним і допущеним до експлуатації до 30 липня 2025 року.

Думка захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., про те, що «Drager Alcotest 6820 ARНК-0037» не проходив повірку робочого засобу вимірювальної техніки є помилковою, оскільки спростовується вищенаведеними документами про його чинність. У свою чергу слід зазначити, що після спливу технічний прилад проходить відповідну повірку, наслідком якої є встановлення відповідності або невідповідності технічного приладу вимогам ДСТУ і як зазначено вище, вказаний технічний прилад відповідає їм і наступна дата такої повірки 30 липня 2025 року.

Щодо законності вимоги інспектора патрульної поліції про необхідність проходження медичного огляду, суддя не погоджується із доводами захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., з огляду на наступне

В Клопотанні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Полянчук В.Б. вказує на те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, а отже, згідно ст. 266-1 КУпАП його огляд на стан сп`яніння може бути проведений лише посадовою особою, уповноваженою нате начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. З огляду на наведене, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Полянчук В.Б. вважає, що працівники поліції не мали повноважень щодо проведення огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння, а отже, вказаний огляд проведено з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП і згідно ч. 9 ст. 266-1 КУпАП результати вказаного огляду є недійсними. При цьому під час зупинки ОСОБА_2 не надав та не пояснив мети свого перебування як військовослужбовця у місці зупинки, під час комендантської години у м. Слов`янськ Донецької області.

Оцінюючи правомірність дій працівників поліції під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , суддя визнає, що ненадання останнім документального підтвердження наявності статусу військовослужбовця, позбавило працівників поліції можливості забезпечення окремої процедури огляду, яка передбачена ст. 266-1 КУпАП. При цьому суд визнає, що, виявивши у водія ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції правомірно застосували до останнього загальний порядок проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ст. 266 КУпАП. Також суд визнає, що, встановивши факт проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння відповідно до порядку, передбаченого ст. 266 КУпАП, працівники поліції правомірно склали щодо останнього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, суд визнає, що передбачений ч. 2 ст. 266-1 КУпАП окремий порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, стосується тих військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В той час, як у даній справі відсутні будь які відомості, що керуючи цивільним транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, на території м. Слов`янська, ОСОБА_2 виконував обов`язки військової служби.

При цьому суд також визнає, що передбачений ч. 3 ст. 266-1 КУпАП окремий порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння стосується, лише осіб з відповідним статусом, які безпосередньо перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В той час, як у даній справі ОСОБА_2 керував цивільним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що не охоплюється диспозицією вказаної норми.

Отже, з аналізу вказаних вище норм вбачається, що застосування, передбачених законом окремих порядків огляду військовослужбовців та прирівняних до них осіб, здійснюються лише у випадках, коли останні: виконують обов`язки військової служби, перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Також суддя зазначає, що до суду не надано підтверджуючих документів та доказів, що ОСОБА_2 02 квітня 2025 року о 23 годині 27 хвилин виконував обов`язки військової служби. Таким чином, доводи захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Полянчука В.Б. з цього приводу є безпідставними.

Щодо можливості призначення більш м`якого покарання, суддя не погоджується із доводами захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Полянчука В.Б., з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

За приписами статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 30 КУпАП, позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Статтею 24 КУпАП встановлені види адміністративних стягнень, серед яких є штраф та позбавлення спеціального права, наданого громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 25 КУпАП, за одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення. Позбавлення права керування транспортними засобами може застосовуватися як основне, так і додаткове адміністративне стягнення.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною нормою, встановлено основне та обов`язкове додаткове адміністративне стягнення: штраф та позбавлення права керування транспортними засобами відповідно.

Суддя звертає увагу, що законодавець у санкції не передбачив можливість альтернативи основного та додаткового покарань, тому дискреційні повноваження суду обмежені імперативно встановленими нормами при обранні та застосуванні до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Окрім того, у Постанові Пленуму ВССУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» наголошено, що чинне адміністративне законодавство не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Разом із тим, слід керуватися положеннями статті 33 КУпАП.

Ті обставини, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, перебуває на службі в лавах ЗСУ, а обставини, що обтяжують покарання відсутні, суд вважає такими, що не можуть стати підставою для незастосування до водія обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. В інакшому випадку, порушуватиметься принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права, та гарантує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової визначеності. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (такий висновок викладений у справах «Steel and others v. The United Kingdom» та «Sunday Times v. United Kingdom»).

Та обставина, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та обіймає посаду молодшого сержанта з матеріального забезпечення 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_4 не зможе у разі позбавлення його права керування транспортними засобами виконувати свої обов`язки й ефективно нести службу не дає підстав для незастосування до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення накладається в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП та є безальтернативним.

Суд також звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, є одним із тих правопорушень, які мають підвищену ступінь суспільної небезпеки, оскільки безвідповідальний підхід водіїв та порушення ними правил заборони керування транспортними засобами в стані сп`яніння, зокрема алкогольного, є причиною досить великої кількості аварій. Для керування транспортним засобом немає значення ступінь алкогольного сп`яніння (легке сп`яніння чи важке), оскільки є чітка імперативна заборона сідати за кермо у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

ОСОБА_2 як особа, що має спеціальний статус (водій) реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені законодавством України, зокрема пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність у правовому полі держави (з рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007).

Таким чином, наведені представником доводи про призначення ОСОБА_2 стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону.

Зміст протоколу відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки, як слідує з його змісту, в ньому наявні всі необхідні відомості, які передбачені вказаною нормою, також підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя відмічає, що докази, наявні в матеріалах справи взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об`єктивності та суперечливості, як на те вказує представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Полянчук В.Б., не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів, зроблених суддею на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_2 не надано і не здобуто в процесі розгляду справи, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄКПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і спів ставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25. ЄСПЛ 2002-11, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 р.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провина ОСОБА_2 , доведена матеріалами справи а саме:

- Протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 010880 від 02 квітня 2025 року, з якого вбачається, що 02 квітня 2025 року о 23 годині 27 хвилин, в Донецькій області Краматорському районі м. Слов`янськ по вулиці Торгова біля будинку № 37, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820 ARHK-0037», Результат 2,59 проміле Тест № 852, з результатом погодився, від керування відсторонено, відео фіксація на персональний відео реєстратор BodyCam Motorola Solutions VB400 № 472188, відео реєстратор 70МАІ, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- Диском з відеозаписом, який було переглянуто в процесі розгляду даної адміністративної справи;

- Чек про результат огляду Тест № 852 від 02 квітня 2025 року;

- Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 02 квітня 2025 року;

- Рапортом працівника поліції від 02 квітня 2025 року;

- та іншими матеріалами справи.

Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 3 грудня 2005 року № 14, судом слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, які знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з моменту, коли правопорушник почав рухатись.

Вимоги вищезазначеного пункту 2.9а ПДР України ОСОБА_2 дотримано не було. Як вбачається з відеозапису, саме ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу, коли транспортний засіб рухався.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу 1 цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням його порядку проведення.

Оскільки ОСОБА_2 пройшов огляд на стан сп`яніння та не заперечував проти його результату, про що свідчить його підпис у Чеку про результат огляду Тест № 852 від 02 квітня 2025 року та Акті огляду, вважаю, що вимоги інструкції жодним чином не порушені та дії працівників поліції жодним чином не суперечать вимогам вищевказаної Інструкції, яка передбачає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.

Аналіз вищевказаних норм законодавства та диспозиції інкримінованої ОСОБА_2 статті КУпАП, доводить суду, що законодавець чітко визначив вичерпний перелік підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 130 КУпАП і кожна ця обставина як окрема так і у сукупності з іншими є по суті складовою адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тобто, якщо водій транспортного засобу ухиляється від огляду на стан сп`яніння, який йому було запропоновано пройти з дотриманням всіх діючих вимог, відповідні його дії та ознаки сп`яніння зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, то це вже є підставою для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Також, згідно пункту 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, що є підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні було досліджено «Відео файл» до Протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 010880 від 02 квітня 2025 року, з якого вбачається, що обставини викладені в Протоколі повністю підтверджуються відеозаписом. На відеозаписі належно зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 та факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також ОСОБА_2 не заперечує факту, що керував транспортним засобом. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, якщо останній не згоден з результатом огляду, однак ОСОБА_2 згоден з результатом огляду та ставить підписи в Чеку та в Акті огляду, після чого працівник поліції повідомляє ОСОБА_2 , що відносно останнього буде складено адміністративний матеріал.

Крім ОСОБА_2 під час зупинки транспортного засобу, за кермом його автомобіля, інші особи не перебувають, він особисто веде розмову, а отже вважати, що транспортним засобом керувала інша особа, а ОСОБА_2 не здійснював керування транспортним засобом, у судді відсутні обґрунтовані підстави.

Так, оцінюючи долучений та досліджений в судовому засіданні відеозапис на предмет доведеності фактичних обставин у справі, суд, враховуючи відображену на відео послідовність подій та поведінку ОСОБА_2 під час спілкування з поліцейським, манеру мови і координацію рухів, а також приймаючи до уваги сукупність всіх інших досліджених доказів по справі, керуючись внутрішнім переконанням, вважає доведеним, поза розумним сумнівом, факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, факт наявності в нього ознак алкогольного сп`яніння та факт його проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Досліджений відеозапис, на думку суду, було здійснено на підставі п. 1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію», з метою фіксування правопорушення та у відповідності до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, у зв`язку з чим виходячи із положень ст.251 КУпАП, він є джерелом належних доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Жодних ознак провокації правопорушення зі сторони патрульних поліцейських матеріали справи та відеозапис не містять.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, тобто до 08 лютого 2025 року до 05 години 30 хвилин.

Згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Ст. 24 вказаного закону передбачає додаткові повноваження поліції, зокрема забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» «в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: перевіряти документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Вказаним відеозаписом також підтверджується те, що поліцейський повідомив водію причину зупинки - його рух під час комендантської години після 21 години, що відповідає пункту 7 частини 1 статті 35 Закону України "Про національну поліцію" (якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху).

Причина зупинки - перевірка документів у особи, що відповідає пункту 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Також встановлено, що водію ОСОБА_2 роз`яснювались поліцейським його законні права.

Дані докази є належними та допустимими, вони повністю між собою узгоджуються та в сукупності, з урахуванням критерій «поза розумним сумнівом», підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Рапорт працівника поліції узгоджується з Протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом подій, тож в сукупності з іншими доказами доводить вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суддею достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_2 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.9а ПДР України керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, сукупність вищенаведених доказів повністю підтверджує ті обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, які викладені в Адміністративному протоколі і є безсумнівними доказами порушення ним пункту 2.9а ПДР України.

Вказана позиція узгоджується з Постановою Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року номер справи 243/2528/23.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, провина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена у повному обсязі, обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення в судовому засіданні не встановлено. Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення в судовому засіданні не встановлено.

Судом також у відповідності до вимог статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення враховується ступінь вини і матеріальний стан особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Призначаючи вид та розмір адміністративного стягнення, суд обирає стягнення в межах санкції, встановленої в межах стягнення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст. 33 КУпАП стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 33 КУпАП). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

З урахуванням обставин справи та особи правопорушника, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Таке стягнення буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) Постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується, особою, на яку покладено таке стягнення в розмірі, передбаченому п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, в порядку ст. 40-1КУпАП з правопорушника ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 34, 35, 40-1, 130, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати ОСОБА_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень) 00 коп., на р/р UA0005001, Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081300, , одержувач платежу Донецьке ГУК/м. Донецьк/21081300, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , судовий збір на користь держави у сумі 605,60 гривень на доходний рахунок UA0026001, Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106, , одержувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106.

Відповідно до статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурором такої постанови - не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цьогоКодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Термін звернення до виконання три місяці.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Постанову складено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова