ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8457/24 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 33/818/823/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 02.09.2024 о 18 год. 45 хв., за адресою: м. Харків, вул. Матюшенка,13, керував транспортним засобом Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від огляду на стан наркотичного сп`яніння в КНП ХОР ОКНЛ водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, велась відеофіксація на бодікамери 470169 та відеореєстратор «Сяомі».

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини які мають значення для правильного розгляду справи. Зокрема, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що працівниками поліції, на думку апелянта, було незаконно здійснено вимогу проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Просив суд апеляційної інстанції визнати ОСОБА_1 не винуватим у вчиненні правопорушення події якого зафіксовані у протоколі ЕПР1 №12144 від 02.09.2024.

В судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 участі не приймав. Про місце, день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений належним чином, а саме судовою повісткою, відомості про вручення якої підтверджуються відомостями зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 30) з якого вбачається, що ОСОБА_1 особисто отримав судову повістку 27.04.2025.

Відомостей про подання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

З огляду на те, що матеріали справи мають відомості про своєчасне сповіщення апелянта про місце, день та час судового розгляд поданої апеляційної скарги та не містять будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду цієї справи, апеляційний суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 за його відсутності та провадити судовий розгляд в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме:

відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 121844 від 02.09.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 02.09.2024 о 18 год. 45 хв., за адресою: м. Харків, вул. Матюшенка,13, керував транспортним засобом Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від огляду на стан наркотичного сп`яніння в КНП ХОР ОКНЛ водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, велась відеофіксація на бодікамери 470169 та відеореєстратор «Сяомі» (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №121844 від 02.09.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «від експертизи не відмовлявся, на експертизу згоден, автомобілем не керував», що свідчить про те, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, який скористався своїм правом, надавши пояснення по суті правопорушення (а.с.1);

Відповідно до відомостей довідки УПП в Харківській області, згідно яких ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 від 15.04.2008 (а.с.3), а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями направлення на огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою водія.

Згідно відомостей рапорту працівника поліції Р. Лютенка 02.09.2024 близько 18 год. 45 хв в м. Харкові, вул. Матюшенка 13 згідно ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій відмовився.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ЕПР1№121844 встановлено, що під час зустрічного роз`їзду поліцейським засобами внутрішніх електронних систем встановлено, що на транспортний засіб Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 перебуває у розшуку за відомостями виконавчої служби. У зв`язку з чим, цей автомобіль було зупинено працівниками поліції. Разом з тим з відеозапису вбачається, що під час руху автомобіль сірого кольору повертає праворуч на заправну стацію. Працівники поліції швидко скоротили дистанцію з автомобілем Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 який зупинився біля входу до автомобільної заправної станції про що свідчать активні вогні стоп-сигналу зазначеного автомобілю, які відразу погасли. Це свідчить, що автомобіль Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 до цього часу був приведений в рух. Після зупинки транспортного засобу з водійського місця автівки вийшов ОСОБА_1 , якому було повідомлено про причини зупинки. На що останній повідомив що транспортним засобом не керував та наполягав на тому, що автомобілем керував його товариш. Однак, будь-хто, зокрема і пасажир в будь-який спосіб не зазначали поліцейським про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Під час вчинення процесуальних дій, поліцейським було встановлено у водія ознаки наркотичного сп`яніння. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Від цієї вимоги поліцейського водій відмовився наполягаючи на тому, що не керував автомобілем. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП, а також водія було відсторонено від керування транспортними засобами.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ЕПР1№121844 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому вимога поліцейського щодо проведення огляду на стан сп`яніння є необгрунтованими та спростовуються відомостями матеріалів справи.

З відеозапису, доданого до протоколу, вбачається, що при зустрічному роз`їзді поліцейськими встановлено, що транспортний засіб Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 перебуває у розшуку, у зв`язку з чим його було зупинено. Під час скорочення дистанції з автомобілем апелянта (з його задньої сторони) видно, як автомобіль сірого кольору повертає з головної дороги на автозаправочну станцію праворуч. Під час зближення автомобілів, а саме: під час повороту автомобілю поліцейського на автомобільну заправочну станцію чітко видно активну роботу стоп-сигналу Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 , що вочевидь надає підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме цей автомобіль «тільки що» перебував у русі. З водійського місця вийшов ОСОБА_1 , який заперечував факт керування ним транспортним засобом, зазначаючи при цьому, що автомобілем керувала інша особа. Проте, будь-хто, зокрема і особа, яка вийшла з пасажирського місця зупиненого автомобіля, не зазначила про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Належить врахувати, що факт зустрічного роз`їзду транспортних засобів за участі поліцейського автомобілю та автомобілю ОСОБА_1 про який зазначив поліцейський під час проведення процесуальних дій хоча прямо не зафіксований на відеозаписі, однак ані водієм, ані пасажиром не заперечувався, що свідчить про те, що поліцейський чітко переконався, що саме автомобіль ОСОБА_1 рухався по вул. Матюшенка та повернув на АЗС. Разом з тим, встановлення факту розшуку Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 під час цієї події, як причини зупинки транспортного засобу також ніким не заперечується, що свідчить про законність зупинки транспортного засобу згідно вимог ст. 35 Закону Країни «Про Національну поліцію» та проведення подальшої правової процедури стосовно водія ОСОБА_1 , оскільки саме він вийшов з водійського місця автомобіля, який мав об`єктивні ознаки, які надають підстав будь-якій непересічній особі стверджувати, що автомобіль Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 перебував у русі перед тим, як зупинився на АЗС до під`їзду працівників поліції на місце події, а саме: перебування показників стоп-сигналу в активному стані та подальше їх вимкнення та вихід ОСОБА_1 з місця водія цього транспортного засобу відразу після впливу на важелі та системи зупиненого автомобіля (файл «кордуп.mp4» 0 хв 0 хв 45 с).

З огляду на викладене суд зазначає, що дії працівників поліції в цій частині відповідають вимогам ст. 252 КУпАП, згідно, яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відомостей, які давали б підстави вважати дії поліцейського в цій частині протиправними та такими, що не відповідають дійсності матеріали справи не містять.

Разом з тим, належить врахувати, що згідно відомостей протоколу транспортний засіб Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , що також свідчить про керування ним цим транспортним засобом, оскільки будь-яких інших переконливих відомостей матеріали справи не містять. Натомість матеріали справи, зокрема відеозапис, містить достатні відомості для переконання поза розумним сумнівом будь-якого стороннього спостерігача про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Seat Ibiza, р.н. НОМЕР_1 .

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом належить вважати безпідставними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проведення його огляду на стан сп`яніння не відповідає дійсності та спростовується відомостями матеріалів справи, зокрема відеозаписом, з якого чітко вбачається відмова водія від проведення його медичного огляду на стан сп`яніння, яку водій надав в категоричній формі, мотивуючи її тим, що «не керував автомобілем» ( файл export-79xpx.mp4 2 хв 3 хв).

Апеляційний суд повторно зазначає, що у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови, а також форми та способу її надання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає фіксування відмови ОСОБА_1 від проведення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння правомірними діями поліцейського, а доводи апеляційної скарги про бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та не надання відповідної відмови суб`єктивними, а також розцінює їх, як обраний спосіб захисту апелянта.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков