ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3125/25
провадження № 3/753/1952/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з що надійшли від Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої фізичною особою підприємцем, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшли адміністративні матеріали за №753/3125/25 (провадження №3/753/1952/25) та №753/3138/25 (провадження №3/753/1956/25).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624270, 08.02.2025 близько 17 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного, фізичного, економічного характеру стосовно малолітньої доньки ОСОБА_2 , а саме: словесно ображала, забрала телефон та кидалась в бійку, чим вчинила домашнє насильство, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП).

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624271, 09.02.2025 о 09 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_1 ображала, кидалась у бійку до свого чоловіка ОСОБА_3 , з яким проживають разом, чим вчинила домашнє насильство, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи те, що дані адміністративні справи пов`язані між собою, суддя за клопотанням представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважає за необхідне об`єднати в одне провадження вказані адміністративні справи з присвоєнням їй єдиного №753/3125/25 (провадження №3/753/1952/25).

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень не визнала та зазначила, що з вересня 2005 року по 26 липня 2016 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з липня 2016 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2013 року вони всією родиною постійно мешкають у квартирі АДРЕСА_1 . З кінця 2023 року ОСОБА_3 , отримавши від неї відмову на свою пропозицію відмовитися від доньки, щоб він був єдиним опікуном доньки та міг отримати відстрочку від мобілізації, почав налаштовувати доньку проти неї, влаштовувати сварки з нею та між нею і донькою. Протягом 2024 року ОСОБА_3 неодноразово намагався притягнути її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 1 ст. 184 КУпАП, шляхом створення штучного підґрунтя для складання працівниками поліції відносно неї протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, провадження по яким закривалися постановами Дарницького районного суду міста Києва (справа № 753/3444/24 та справа 753/21541/24). Натомість, постановою Дарницького районного суду міста Києва від 15.11.2024 у справі № 753/22444/24 визнано винуватим ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, та накладеного на нього адміністративне стягнення за те, що він 28.10.2024 о 22 год. 00 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме виражався нецензурними словами, вдарив рукою дружину ОСОБА_1 , чим своїми діями завдав психологічного та фізичного болю. Разом з цим, зазначила, що 08.02.2025 близько 17 години вона прийшла додому з роботи та попросила доньку - ОСОБА_2 надати їй мобільний телефон щоб подивитися, що вона постійно робить у телефоні, з ким веде переписки, оскільки незадовго до цього дня донька у застосунку «телеграм» змінила свій вік на 24 роки та останнім часом в України почастішали випадки коли представники спецслужб російської федерації за допомогою каналів у месенджері «Телеграм» знаходили підлітків віком від 13 до 17 років та пропонували заробити легкі гроші шляхом підпалу автомобілів «ЗСУ», підкладення вибухових пристроїв до відділків поліції та добровольчих формувань, а також проведення фотозйомок місць дислокації ЗСУ та об`єктів військової чи критичної інфраструктури. На вказане прохання донька відреагувала неадекватно, агресивно та почала звинувачувати її у недовірі, манії переслідування, при цьому кричала на неї, виражала в її адресу словами, що принижують її честь та гідність. Вона, в свою чергу, в якості покарання та в цілях виховного процесу взяла телефон ОСОБА_2 та повідомила, що поверне після того, як донька вибачиться за свою поведінку. В цей час з прогулянки із собакою до квартири прийшов чоловік ОСОБА_3 , якому донька одразу поскаржилася на неї, повідомивши, що матір без причини забрала у неї телефон. ОСОБА_3 замість того, щоб розібратися в ситуації, вирішив використати ситуацію у вигідному для себе світлі та одразу ж почав кричати на неї у присутності неповнолітньої доньки, при цьому виражатися нецензурними та принизливими відносно неї словами, після чого подзвонив на лінію «102». Все зазначене вчинялося ОСОБА_3 з агресією, особистими ображеннями нецензурною лексикою на її адресу. При вказаних подіях була присутня неповнолітня ОСОБА_2 , яка докоряла батьку та також кричала на неї та принижувала, що в сукупності ввело її у стан шоку, тому вона хотіла вийти з квартири на вулицю, побути на самоті, для того щоб подихати свіжим повітрям, емоційно заспокоїтися. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не давали можливості їй вийти з квартири, кричали на неї, провокували на продовження сварки, намагалися вчинити бійку, при цьому ОСОБА_3 постійно хватав її за руки, штовхав у плечі, груди, та у подальшому із застосуванням грубої чоловічої сили повалив її на підлогу, перевернув обличчям у підлогу, скрутив руки за спиною, які перетягнув чоловічим ременем, сів на неї зверху та своєю рукою бив її голову о підлогу, при цьому казав та погрожував, що помістить її на тривалий час у відділок поліції, та додому вона більше ніколи не повернеться. ОСОБА_1 кричала та кликала на допомогу. Все це відбувалося на очах у неповнолітньої доньки, яка то сміялася, то плакала. Перед самим приїздом працівників поліції ОСОБА_3 зліз з неї, розв`язав їй руки, після чого вона надала докладні пояснення з приводу вказаних обставин. Працівники поліції фактично тільки з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 склали відносно неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також вручили терміновий заборонний припис. Після вказаних обставин, вона перебуваючи у шоковому стані від такої поведінки доньки та чоловіка направилася до своє кімнати, яку зачинила з середини розсувними міжкімнатними дверима, заклеївши їх на скотч, після чого прийнявши заспокійливе лягла спати. Вранці, 09.02.2025 приблизно о 09 год 00 хв, вона прокинулася від того, що ОСОБА_3 розрізав ножем скотч, яким були заклеєні розсувні двері, пробрався у кімнату із ножем у руках та викрав її жіночу сумку, що стояла неподалік ліжка, та її мобільний телефон, які у подальшому виніс на кухню. Вона пішла за ним на кухню та просила провернути їй сумку та мобільний телефон, а ОСОБА_3 одразу ж почав на неї кричати, виражатися в її адрес нецензурною лайкою, штовхати, хапати за руки, після чого силоміць повалив її на підлогу, перевернув обличчям до підлоги, скрутив її руки за спиною, зв`язав їх ременем, сів на неї зверху та своєю рукою бив її голову о підлогу. При цьому, ОСОБА_3 повідомив, що «сьогодні тебе точно заберуть у поліцію і будеш там сидіти», після чого подзвонив на лінію «102» та викликав поліцію, повідомивши, що начебто вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння та накинулася на нього. Перед самим приїздом працівників поліції ОСОБА_3 зліз з неї, розв`язав їй руки та повернув її мобільний телефон, ОСОБА_1 сховалася від нього у вбиральні, а ОСОБА_3 в свою чергу швиденько повернув її жіночу сумку до кімнати. Вона вийшовши з вбиральні побачила, що її сумка вже знаходиться на місці і в цей час до квартири прибули працівники поліції, яким нею були надані докладні пояснення з приводу вказаних обставин, та розуміючи, що в подальшому перебуваючи у одному приміщенні із ОСОБА_3 не може та це небезпечно для її життя і здоров`я, покинула квартиру разом із поліцейськими. Після того, як ОСОБА_1 покинула квартиру та прийшовши до тями, пішла до приміщення Дарницького ВП ГУНП в місті Києві, що розташований по вулиці Кошиця в м. Києві, де надала пояснення працівнику поліцію, показала нанесені їй тілесні ушкодження. В цей же день, дізнавачем ВД Дарницького УП ГУНП у м. Києві було складено та видано їй направлення на судово-медичне обстеження, а також в цей же день її у приміщенні КНП «КМКЛ № 1» було оглянуто черговими лікарями та надано первинну медичну допомогу. За результатом огляду їй було встановлено наступний діагноз: пошкодження капсульно-зв`язкового апарату правого та лівого променево-зап`ясткового суглоба; забій м`яких тканин правої та лівої кисті; забій правого колінного суглоба; закритий перелом шилоподібного виростку правої променевої кістки; ЗЧМТ; струс головного мозку; перелом променевої кістки правої руки. У подальшому нею було подано до Дарницького УП ГУНП у м. Києві заяву про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яка була проігнорована, та ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва зобов`язано уповноважених осіб внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 . Зазначила, що матеріали справи, окрім пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не містять будь-яких доказів вчинення нею інкримінованих адміністративних правопорушень, вважає, що навпаки відносно неї зі сторони ОСОБА_3 вчинено як домашнє насильство, так і кримінальне правопорушення, яким завдано тілесні ушкодження, а також ОСОБА_3 вчинено домашнє насильство і відносно доньки ОСОБА_2 , оскільки неправомірні дії ОСОБА_3 чинив відносно неї в присутності дитини, чим останній завдано шкоди психологічного характеру. Просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Комліченко В.С. у судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_1 , зазначив, що саме ОСОБА_3 вчинено відносно ОСОБА_1 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а також вчинено відносно неповнолітньої ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, оскільки у її присутності ОСОБА_3 нанесено ОСОБА_1 тілесні ушкодження. Також в діях ОСОБА_3 наявні ознаки кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження: пошкодження капсульно-зв`язкового апарату правого та лівого променево-зап`ясткового суглоба; забій м`яких тканин правої та лівої кисті; забій правого колінного суглоба; закритий перелом шилоподібного виростку правої променевої кістки; ЗЧМТ; струс головного мозку; перелом променевої кістки правої руки. Просив суд закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення смс - повідомлення, не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, §73; Sejdovic проти Італії § 86).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

За таких підстав суддя визнав за можливе розглядати справу за відсутності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі доказів, наявних у ній.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Комліченка В.С., повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суддя дійшов до наступних висновків.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи записів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

За диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим. Крім того, згідно із суб`єктивною стороною правопорушення має бути доведено, що дії кривдника були умисні, а саме вчинені з метою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом/сваркою необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту/сварки залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Тобто, факт вчинення конфлікту/сварки, навіть між особами, визначеними Законом, сам по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624270, 08.02.2025 близько 17 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного, фізичного, економічного характеру стосовно малолітньої доньки ОСОБА_2 , а саме: словесно ображала, забрала телефон та кидалась в бійку, чим вчинила домашнє насильство, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з цим, у відповідності протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624271, 09.02.2025 о 09 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_1 ображала, кидалась у бійку до свого чоловіка ОСОБА_3 , з яким проживають разом, чим вчинила домашнє насильство, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний достатнім доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), n.161, Series А заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

З огляду на викладене, суд не надає оцінки протоколам про адміністративні правопорушення, як доказам у справі, а лише перевіряє викладені у них обставини за допомогою інших доказів, наданих сторонами у відповідності до ст. 251 КУпАП.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624270 від 08.02.2025.

До складеного відносно ОСОБА_1 протоколу додані наступні документи: електронні рапорти працівників поліції від 08.02.2025; супровідний лист на матеріали ЄО 8215 від 08.02.2025; пояснення ОСОБА_3 від 08.02.2025; пояснення ОСОБА_2 від 08.02.2025; пояснення ОСОБА_1 від 08.02.2025; згода на збір, обробку персональних даних та направлення відомостей до інших суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, підписана 08.02.2025 ОСОБА_2 ; форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08.02.2025, складена інспектором СПДН ВП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Бойчуком В.Н.; терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 08.02.2025, виданий інспектором СПДН ВП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Бойчуком В.Н. ;рапорт інспектора СПДН ВП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Бойчука В.Н.

Суд, дослідивши вищевказані докази, вважає за необхідне зазначити, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, зі змісту електронного рапорту вбачається, що 08.02.2025 о 17 год 04 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.02.2025 о 17.04 год за адресою: АДРЕСА_1 , дружина ображає дитину 14 років, просить наряд, дружина у стані алкогольного сп`яніння. В слухавку чути, як дружина конфліктує. Заявник ОСОБА_3 тел. НОМЕР_1 . На місце події відправлено патруль.

Зі змісту рапорту інспектора СПДН ВП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Бойчука В.Н. вбачається, що 08.02.2025 перебуваючи на добовому чергуванні ним було отримано звернення про домашнє насильство за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши на місце події було виявлено заявника ОСОБА_3 , який повідомив, що його дружина ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру стосовно малолітньої доньки, а саме: словесно ображала, погрожувала та забирала особистий телефон.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Аналіз змісту вказаних положень Закону дає достатні підстави вважати, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, що знайшло своє відображення у правових позиціях, висловлених Верховним Судом у постановах від 28 травня 2020 року в справі № 524/4668/17 та від 15 квітня 2020 року в справі № 489/4827/16-а

Отже, суд приходить до висновку, що вказані рапорти не є доказами вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а лише містять інформацію щодо звернення особи на лінію 102, зміст звернення та вчиненні працівником поліції процесуальні дії за результатом відпрацювання звернення.

Надалі, ретельним вивченням, дослідженням та співставленням пояснень учасників події, що мала місце 08.02.2025, а саме: ОСОБА_3 , неповнолітньою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що були письмово складені, судом встановлено, що вказані пояснення є кардинально різними, хронологія подій викладена кожним учасником конфліктної ситуації (сварки) по різному, а тому працівники поліції при прийнятті рішення щодо складання протоколу відносно конкретної особи, в даному випадку відносно ОСОБА_1 , повинні були усунути вказані невідповідності, надати правову оцінку діям кожної сторони конфлікту (сварки), вчинити дії щодо збирання доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, що у сукупності б надало можливість прийняти рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Вказані вимоги працівниками поліції не дотримані, а тому за глибоким переконанням суду, зміст протоколу про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , повністю базується на твердженнях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не підтверджені іншими доказами, які б у сукупності могли б свідчити про вчинення адміністративного правопорушення саме ОСОБА_1 ..

Поряд з цим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження тверджень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо перебування ОСОБА_1 08 лютого 2025 року приблизно о 17 годині у стані алкогольного сп`яніння.

Також матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 штовхала, хватала за волосся ОСОБА_2 , тощо.

Навпаки, досліджений в судовому засідання відеозапис, здійснений ОСОБА_1 на її мобільний телефон під час конфлікту (сварки) між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідчить, що ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні коридору квартири просить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надати їй можливість вийти з квартири на свіже повітря, в свою чергу ОСОБА_3 постійно хватає ОСОБА_1 за руки та відштовхує, ОСОБА_2 в свою чергу кричить на матір - ОСОБА_1 , та також її неодноразово штовхає.

Також, вказаний відеозапис свідчить, що ОСОБА_3 перебуваючи у агресивному стані, залучившись підтримкою неповнолітньої ОСОБА_2 , вчиняє відносно ОСОБА_1 фізичне насилля у присутності неповнолітньої доньки, шляхом штовхання та подальшого повалення ОСОБА_1 на підлогу, після чого відеозапис переривається від незалежних від ОСОБА_1 обставин.

Враховуючи викладене, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які мають суттєві розходження між собою, не можуть бути належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та прийматися судом до уваги, а тим паче як доказ вчинення адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, судом не приймається до уваги, в якості доказу вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08.02.2025, де кривдником є ОСОБА_1 , а потерпілою неповнолітня ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та інших актів законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству розроблено Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13.03.2019 №369/180 (далі - Порядок №369/180), Розділом ІІ якого передбачено, що оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який враховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які поліцейський має відповісти «так», «ні», «без відповіді»/«невідомо». Питання стосуються безпосередньо безпеки постраждалої особи: чи кривдник погрожував її вбити, чи застосовував фізичне насильство, чи перебував кривдник у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння (має алкогольну чи наркотичну залежність) та ін.

Відбираючи від постраждалої особи відповіді на такі запитання, поліцейський визначає таким чином рівень небезпеки: високий, середній або низький. І, що важливо, відмова або небажання постраждалої особи спілкуватися із правоохоронними органами може розцінюватися представниками поліції як високий рівень небезпеки. Тобто, якщо на всі запитання отримано відповіді «Без відповіді/Невідомо», поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні - терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції. У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Як передбачено частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлові приміщення.

Відповідно до пункту 6 Розділу ІІ Порядку №369/180 дві відповіді «так» на запитання №1-6 та на будь-яку кількість запитань з №7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває у ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.

Відповідь «так» на одне запитання з №1-6 та на щонайменше сім і більше запитань з №7-27 або жодної відповіді на запитання з №1-6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з №7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.

Відповідь «так» на одне запитання з №1-6 та на не більше ніж шість запитань з №7-27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з №7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.

Якщо на всі питання отримано відповіді «без відповіді/невідомо» поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Згідно пунктом 7 Порядку №369/180 залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Ретельне вивчення долученої до матеріалів справи Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 08.02.2025, де кривдником є ОСОБА_1 , а потерпілою ОСОБА_2 не може прийматися до уваги, оскільки на більшість запитань, в яких надані відповіді «ТАК», опитувана особа ОСОБА_2 в силу свого віку не може знати конкретні та правдиві відповіді на запитання, а також отримані відповіді не перевірено працівником поліції, що проводив опитування та відповідно не підтверджені іншими джерелами.

Окрім того, більшість наданих ОСОБА_2 відповідей на запитання, що у комплексі утворили негативний рівень безпеки, спростовуються відповідями на аналогічні запитання ОСОБА_3 , що містить Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.02.2025, де кривдником є ОСОБА_1 .

Поряд з цим, Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не є доказом вчинення особою інкримінованого їй адміністративного правопорушення, оскільки носить інформативний характер та може бути прийнята до уваги при прийнятті дільничним офіцером поліції рішення щодо винесення тимчасового заборонного припису, який наразі не є предметом судового розгляду.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624270.

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624271 від 09.02.2025.

До складеного відносно ОСОБА_1 протоколу додані та надані суду наступні документи: електронний рапорт працівника поліції; заява ОСОБА_3 від 09.02.2025; згода на збір, обробку персональних даних та направлення відомостей до інших суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, підписана 09.02.2025 ОСОБА_3 ; форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.02.2025, складена інспектором Атаманенком В.М.; пояснення ОСОБА_1 від 09.02.2025.

Суд, дослідивши вищевказані докази, вважає за необхідне зазначити, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, зі змісту електронного рапорту вбачається, що 09.02.2025 о 09 год 15 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.02.2025 о 09.15 год за адресою: АДРЕСА_1, 1/19 поверх б`ється нетвереза дружина. Більше інформації заявник не надав. Кривдник перебуває у стані алкогольного сп`яніння Заявник ОСОБА_3 тел. НОМЕР_1 . На місце події о 09.16 відправлено патруль у складі інспектора Атаманенка В.М. За результатом відпрацювання інспектор Атаманенко В.М. відзвітував, що прибувши за вказаною у повідомленні адресою було складено протокол стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 1 ст. 173-2 КУПАП. У заявника ОСОБА_3 відібрано заяву. Особам-учасникам подій пояснено порядок подальших дій у повному обсязі.

Надаючи оцінку вказаному електронному рапорту, суд виходить із положень ст. 19 Конституції України, ст. Закону України «Про національну поліцію», а також застосовуючи правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах від 28 травня 2020 року в справі № 524/4668/17 та від 15 квітня 2020 року в справі № 489/4827/16-а, у зв`язку з чим приходить до висновку, що вказаний рапорт не є доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а лише містять інформацію щодо звернення особи на лінію 102, зміст звернення та вчиненні працівником поліції процесуальні дії за результатом відпрацювання звернення.

Надалі, ретельним вивченням, дослідженням та співставленням пояснень учасників події, що мала місце 09.02.2025, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що були письмово складені, судом встановлено, що вказані пояснення є кардинально різними, хронологія подій викладена кожним учасником конфліктної ситуації (сварки) по різному, а тому працівники поліції при прийнятті рішення щодо складання протоколу відносно конкретної особи, в даному випадку відносно ОСОБА_1 , повинні були усунути вказані невідповідності, надати правову оцінку діям кожної сторони конфлікту (сварки), вчинити дії щодо збирання доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, що у сукупності б надало можливість прийняти рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Вказані вимоги працівниками поліції не дотримані, а тому за глибоким переконанням суду, зміст протоколу про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , повністю базується на твердженнях ОСОБА_3 , які не підтверджені іншими доказами, які б у сукупності могли б свідчити про вчинення адміністративного правопорушення саме ОСОБА_1 ..

Поряд з цим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження тверджень ОСОБА_3 щодо перебування ОСОБА_1 09 лютого 2025 року приблизно о 09 годині у стані алкогольного сп`яніння.

На глибоке переконання суду Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не є доказом вчинення особою інкримінованого їй адміністративного правопорушення, оскільки носить інформативний характер та може бути прийнята до уваги при прийнятті дільничним офіцером поліції рішення щодо винесення тимчасового заборонного припису, який наразі не є предметом судового розгляду, а тому суд не бере її до уваги.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 624271.

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 ст.173-2 КУпАП, а тому провадження у справі необхідно закрити.

У той же час, надані ОСОБА_1 докази, а саме: медичні документи, фотознімки нанесених їй тілесних ушкоджень, аудіозаписи та відеозаписи, які ретельним чином досліджені суддею в судовому засіданні, можуть свідчити про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим суддя вбачає необхідність роз`яснення ОСОБА_1 її права на звернення, після набрання цією постановою законної сили, до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із відповідним зверненням щодо розгляду матеріалів по подіям 8.02.2025 та 09.02.2025 та прийняття рішення службовою особою щодо складання відносно ОСОБА_3 протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

В свою чергу, суддя враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись стст. 1, 23, 24, 28, 33-35, 38, 124, 247, 251, 252, 283-285, 321 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати матеріали за протоколом серії ВАД № 624270 від 08.02.2025 про адміністративне правопорушення у справі №753/3125/25 (провадження №3/753/1952/25) та протоколом серії ВАД № 624271 від 09.02.2025 у справі №753/3138/25 (провадження №3/753/1956/25) в одне провадження з присвоєнням їй єдиного унікального №753/3125/25 (провадження №3/753/1952/25).

Провадження у справі відносно притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.