Справа № 755/3066/25
Провадження №: 3/755/1718/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2025 р.місто Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Вовк О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду міста Києва, справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Дніпровського УП ГУНП в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської обл., українця, громадянина України, ФОП ОСОБА_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частинами першою та другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 173-2 КУпАП, яку на підставі протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 24 лютого 2025 року (справа №755/3066/25, провадження №3/755/1718/25) визначено для розгляду судді Вовк О.І. та в той же день передано у провадження судді.

Крім того, 24 лютого 2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП, яку на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24 лютого 2025 року (справа №755/3071/25, провадження №3/755/1723/25) передано у провадження судді Вовк О.І.

31 березня 2025 року, на підставі вимог частини другої статті 36 КУпАП справу про адміністративне правопорушення № 755/3066/25, (провадження № 3/755/1718/25) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 173-2 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення справа № 755/3071/25, (провадження № 3/755/1723/25) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП, об`єднано в одне провадження та присвоєно № 755/3066/25 (провадження №3/755/3071/25).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 956347 від 15 лютого 2025 року, 15 лютого 2025 року о 01-50 год. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно дружини ОСОБА_3 , а саме: виражався нецензурною лайкою, відмовив в доступі фінансів при потребі, завдавши шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 956348 від 15 лютого 2025 року, 15 лютого 2025 року о 01-50 год. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме в її присутності виражався нецензурною лайкою, відмовив в доступі до фінансів при потребі дружині ОСОБА_3 , чим спричинив економічну невпевненість малолітньої особи та завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною другою статті 173-2 КУпАП.

Правом на участь в судовому засіданні ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_3 не скористалися. В судові засідання призначені на 25 лютого 2025 року, 11 березня 2025 року, 31 березня 2025 року, 24 квітня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся судом належним чином у встановленому законом порядку, шляхом надіслання sms повісток та розміщення оголошення про виклик на сайті Дніпровського районного суду міста Києва вебпорталу «Судова влада України».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Враховуючи те, що згідно з частиною другою статті 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП не є обов`язковою, судом вжито усіх передбачених КУпАП заходів, для виклику ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 у судові засідання, проте у встановлений судом час останні не з`явилися. Розгляд справи про адміністративне правопорушення неодноразово відкладався, суд вважає за можливе розглянути справу без особи, за наявними у справі матеріалами.

11 березня 2025 року на адресу суду надійшло заперечення ОСОБА_1 , в якому він зазначає, що терміновий заборонний припис стосовно нього є необґрунтованим, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та доказів "поза розумним сумнівом", які б доводили зворотне. Також звертав увагу на те, що матеріали не містять жодних доказів того, що дійсно він вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру стосовно своєї дружини, а саме вчинив сварку, виражався в її бік брутальною лайкою, та відмовив у доступі до фінансів. Також просив суд звернути увагу на те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні будь які пояснення сторін, у зв`язку з чим не можливо дійти до висновку та встановити його причетність до адміністративної відповідальності. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, він вважає, що в його діях склад адміністративного правопорушення не підтверджується зібраними по справі доказами. Також звертав увагу на те, що його дружина не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, у зв`язку з чим стає незрозумілим, яким чином він відмовив у доступі до фінансів та яким чином працівник поліції встановив дані обставини та якими доказами останній керувався. Тому, просив суд, закрити провадження стосовно нього у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі частини другої статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається зі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями статті 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Перекладення такого обов`язку на суд не передбачено.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною другою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Пунктами 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (пункт 2 статті 1 Закону № 2229-VIII);

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

При цьому, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Таким чином, з урахуванням змін, внесених Законом України від 22 травня 2024 року №3733-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» (набрав чинності 19 грудня 2024 року), до статті 173-2 КУпАП, законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідальність за частиною другою статті 173-2 КУпАП, яка інкримінована ОСОБА_1 настає за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи. Таким чином, адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства відносно неповнолітньої особи настає виключно у випадку, якщо внаслідок умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру обов`язково настали наслідки у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітнього чи неповнолітнього потерпілого.

Так, згідно фабул в протоколі серії ВАВ № 956347 від 15 лютого 2025 року та протоколі серії ВАВ № 956348 від 15 лютого 2025 року, склад адміністративного правопорушення полягав у тому, що «15 лютого 2025 року о 01-50 год. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно дружини ОСОБА_5 та своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, відмовив в доступі фінансів при потребі, завдавши шкоду психологічному здоров`ю потерпілим».

Водночас, під час складання окремих протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою та за частиною другою статті 173-2 КУпАП, посадовою особою не відібрано пояснення у потерпілої ОСОБА_3 та неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 про наслідки протиправної поведінки ОСОБА_1 , а саме про наявність шкоди психічному та фізичному здоров`ю, заподіяної потерпілій ОСОБА_3 та, окремо, неповнолітній потерпілій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До протоколів, які лише підтверджують факт сварки між подружжям, не надано жодних доказів (якими можуть бути письмові пояснення потерпілих, сусідів, які викликали поліцію, висновки експертів, довідки медичних установ, тощо) на підтвердження обставин, викладених в обох протоколах.

Як вбачається з відео з нагрудної камери працівника поліції, наданого до протоколу, вбачається, що у ОСОБА_1 з дружиною 15 лютого 2025 року відбулася сварка, але його дружина ОСОБА_3 була здивована приїзду поліції, оскільки не намагалася викликати працівників поліції та не вбачала в діях свого чоловіка психологічне чи економічне насильство. Докази заподіяння психологічного чи економічного насильства щодо неповнолітньої потерпілої у матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, за результатом розгляду справ, встановлено відсутність належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_3 , та за частиною другою статті 173-2 КУпАП стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме статей 9, 33, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно із положеннями статей 279, 280 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися виключно від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично самим судом.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Враховуючи сукупність наведених обставин, а також, що протоколи про адміністративні правопорушення та долучені матеріали не містять беззаперечних доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою та частиною другою статті 173-2 КУпАП, суд дійшов висновку про закриття провадження у об`єднаній справі з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір стягується у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідно, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 1, 7, 9, 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частинами першою та другою статті 173-2 КУпАП закрити за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Києва О.І. Вовк