Справа № 308/4279/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Конопіхіна А. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/331/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Конопіхіна А. В. на постанову судді Ужгородського міьскрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014337 від 24.02.2024 та постанови суду від 13.03.2024 вбачається, що 24.02.2024 о 14 год 10 хв ОСОБА_1 був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » с. Невицьке Ужгородського району на відстані 3000 метрів до державного кордону в напрямку 260 прикордонного знаку, за спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску. Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Конопіхін А. В. просить постанову судді від 13.03.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки у порушення вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат з прив`язкою до місцевості. При цьому, вказує на те, що наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного

-2-

кордону України до Словаччини поза межами пунктів пропуску, без зазначення в чому саме виразились дії ОСОБА_1 щодо вчинення такої спроби, є недостатнім та неконкретним формулюванням обвинувачення. Наявні в матеріалах справи документи не спростовують і не підтверджують того, що протоколом про адміністративне правопорушення встановлено об`єктивну та суб`єктивну сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КУпАП, що свідчить про те, що начальник відділу інспекторів не з`ясував обставини щодо можливого вчинення цього правопорушення, не встановив у чому полягає спроба перетину ОСОБА_1 державного кордону. Село Невицьке Ужгородського району не включається до прикордонної смуги. Разом з тим, адвокат в апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин. В обґрунтування клопотання вказує на те, що розгляд справи проводився у відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить відсутність підтверджуючих документів про вручення повістки, а про результати розгляду справи ОСОБА_1 дізнався після отримання копії постанови лише 16.04.2024, після чого одразу звернувся до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги для отримання відповідної допомоги.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Конопіхін А. В. вимоги апеляційної скарги підтримали частково та просили звільнити ОСОБА_1 на підставі ст. 22 КУпАП від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. В обґрунтування вказаного зазначили про те, що ОСОБА_1 визнає факт вчинення адміністративного правопорушення, щиро кається, його діями жодним особам не завдано матеріальних збитків. При цьому, звернули увагу на те, що на даний час ОСОБА_1 проходить індивідуальну програму реабілітації як особа з інвалідністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та захисника-адвоката Конопіхіна А. В., які частково підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 , при цьому матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та отримав копію оскаржуваної постанови в інший строк, ніж той, на який вказує адвокат Конопіхін А. В., а саме 16.04.2024.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили адвокату Конопіхіну А. В. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову суду від 13.03.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

-3-

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за подію, що мала місце 24.02.2024, врахував належні та допустимі докази та вірно зазначив, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктами пропуску.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014337, ОСОБА_1 24.02.2024 о 14 год 10 хв був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ) інспектором групи моніторингу обстановки на напрямку 260 прикордонного знаку на відстані 3000 метрів до державного кордону, за спробу незаконного перетину державного кордону в Словацьку Республіку поза межами встановлених пунктів пропуску через державний кордон України в пішому порядку. Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

Викладені у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 24.02.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , рапортом інспектора прикордонної служби 1 категорії водія групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) старшого сержанта ОСОБА_3 ; копією паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; схемою виявлення ОСОБА_1 на ділянці відповідальності о 14 год 10 хв 24.02.2024.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Вказаний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

-4-

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.

Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).

Визначення тяжкості адміністративного правопорушення нормами КУпАП не передбачено.

Згідно «Примітки» до ст. 22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.

Законодавцем не встановлено заборони щодо можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки такої заборони у примітці до ст. 22 КУпАП немає.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_1 , який під час апеляційного розгляду справи вину визнав та розкаявся у вчиненому, відсутність у матеріалах справи відомостей, які б характеризували його з негативної сторони та про те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності, а також відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що

-5-

буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.

Між тим, апеляційний суд враховує надані стороною захисту докази, які свідчать про те, що на даний час ОСОБА_1 проходить індивідуальну програму реабілітації як особа з інвалідністю, із жовтня 2022 року по жовтень 2024 року отримував мінімальну пенсію по інвалідністю. Даних про наявність у нього інших доходів у матеріалах справи немає.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що діями ОСОБА_1 спричинено значної шкоди державним чи суспільним інтересам, і що внаслідок його дій настали будь-які негативні наслідки.

Вищенаведені обставини на переконання апеляційного суду, у даному конкретному випадку, суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_1 діянь, та дають підстави визнати такі діяння малозначними.

Таким чином, постанова від 13.03.2024 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника-адвоката Конопіхіна А. В. підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 22, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Конопіхіна А. В. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2024 щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Конопіхіна А. В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2024 щодо ОСОБА_4 скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за малозначністю й оголосити йому усне зауваження, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя