н/п 3/490/1638/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2703/25
П О С Т А Н О В А

13.05.2025р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі не працює, на момент вчинення правопорушення працювала молодшим інспектором (оператором охороннох теле- (відео-) системи) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , працюючи на посаді молодшого інспектора (оператором охороннох теле- (відео-) системи) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до п.п. "д" п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції", порушила вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції", а саме: своєчасно без поважних причин не подала декларацію типу "щорічна" за 2022 рік.

У судовому засіданні прокурор обставини правопорушення, викладені у протоколі підтримав. Вважав наявних у справі доказів достатнім для визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та не заперечував проти накладення на неї мінімального адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 із обставинами вчиненого правопорушення погодилась. В обґрунтування причин невчасності подання декларації пояснила наступне. Так, з початком повномасштабного воєнного вторгнення рф на територію України, вона звільнилась з СІЗО м. Миколаєва та виїхала за кордон. Перед звільненням проконсультувалась з працівником відділу кадрів, яка пояснила щодо необхідності подання декларацій за 2021 рік та за 2022 рік, однак лише за період, який встигла пропрацювати та остання запевнила, що цих декларацій буде достатньо. Таким чином ОСОБА_1 подала вказані декларації (їх наявність підтверджується згідно відповідного Реєстру) та спокійно виїхала за межі України, де перебувала до 2024 року. За цей час до неї ніхто не звертався на предмет необхідності подання декларацій. Влітку 2024р. ОСОБА_1 повернулась до м. Миколаєва з метою вирішення медичних проблем та вирішила знову працевлаштуватись у СІЗО м. Миколаєва. Однак у відділі кадрів їй повідомили про прострочення подання декларації типу щорічна за 2022 рік. Зателефонувавши до НАЗК така інформація підтвердилась та їй порекомендували подати декларацію, навіть якщо пройшов визначений термін. За такого, 31.01.2024р. ОСОБА_1 отримала новий ЕЦП (останній втратив строк чинності) та того ж дня заповнила і подала декларацію за 2022 рік.

На підставі викладеного ОСОБА_1 підсумувала, що невчасне подання декларації обґрунтовується її цілковитою впевненістю у виконанні обов`язків з декларування перед звільненням та невідслідковуванням за змінами у антикорупційному законодавстві.

Заслухавши наведені пояснення, вивчивши матеріали додані до адміністративного протоколу, приходжу до наступних висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно п.п. "д" п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" ОСОБА_1 , займаючи посаду молодшого інспектора (оператором охороннох теле- (відео-) системи) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", відносилась до суб`єкту, на якого поширюється дія вказаного закону.

Будучи звільненою із займаної посади за власним бажанням згідно наказу №84/ОС-22 від 23.05.2022р. на ОСОБА_1 поширювався обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності - відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції".

Указом Президента України від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією РФ на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

При цьому на період воєнного стану в України, згідно роз`яснень НАЗК обов`язок подання декларацій відтерміновано.

Прикінцевими положеннями ЗУ "Про запобігання корупції" встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до ст. 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31.01.2024р.

Між тим ОСОБА_1 подала декларацію типу "щорічна" за 2022 рік лише 31.01.2025р. У судовому засіданні проти вказаних обставин не заперечувала та її пояснення щодо причин невчасного подання не є поважними. Вбачається, що з моменту повернення на територію України (з її слів - влітку 2024р.) останній було достатньо часу для ознайомлення із змінами до антикорупційного законодавства в частині відновлення декларування та вчасної подачі декларації; посилання на "консультації" з боку інших осіб, не звільняли останню від необхідності особистої обізнаності із вимогами чинного законодавства та дотриманням власного контролю за обов`язками як суб`єкта декларування, а отже не звільняють і від відповідальності.

За викладених обставин, вважаю що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, типу "щорічна" за 2022р.

При обранні виду адміністративного стягнення враховано характер вчиненого правопорушення, яке не є грубим, беручи до уваги що тяжких наслідків не настало, а також особу правопорушника, яка фактично із вчиненим погодилась, раніше до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення не притягувалась, а за такого вважаю за необхідне та достатнє застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді мінімального штрафу в прибуток держави.

Керуючись ст. ст. 33, 172-6, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Грошові кошти перерахувати на розрахунковий рахунок №UA0014483, отримувач коштів - Миколаївське ГУК/Централ. р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37992030, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 21081100.

На підставі ст. 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Грошові кошти у розмірі 605,60 гривень в рахунок сплати судового збору перерахувати до УК у Центральний м. Миколаїв /Централ.р-н/22030101, на розрахунковий рахунок № UA0014483, код отримувача 37992030, банк Казначейство України (ЕАП), МФО 22030101.

Строк пред`явлення постанови суду до виконання 3 (три) місяці з дня її винесення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.