Номер провадження: 33/813/55/25
Номер справи місцевого суду: 522/8711/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2024 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N? 413914, 18.05.2024 о 02 год. 00 хв. в м. Одеса, вул. Французький бульвар, 60, к. 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 19.09.2024 ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та визнати, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Також в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що про розгляд справи не знав, копію оскаржуваної постанови не отримував. Про наявність оскаржуваної постанови стало відомо лише 10.09.2024 від працівників патрульної поліції при винесенні щодо нього постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП. З оскаржуваною постановою та матеріалами справи захисник - ОСОБА_1 - адвокат Бакулін Д.О. ознайомився 12.09.2024.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розгляд справи в суді першої інстанції був здійснений за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи. Відеозапис, який наявний в матеріалах справи не містить фіксації зупинки та керування транспортним засобом ОСОБА_1 .. Письмові пояснення свідків не є належними доказами, оскільки були написані під диктовку працівників поліції, при цьому в нічний час доби доволі складно було б побачити, що відбувається в середині автомобіля. Ставить під сумнів неупередженість свідків, оскільки з наявних в матеріалах справи відеозаписів не вбачається, що такі свідки були, натомість лише о 02:50:59 під`їжджає машина з якої вийшли вказані свідки та написали пояснення. В матеріалах справи відсутні дані про відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем.

В судовому засіданні захисник Тараненка Д.С. та Тараненко Д.С. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси була ухвалена 18.06.2024 без присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

Відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи матеріали справи не містять.

Із заявою про ознайомлення з матеріали справи захисник ОСОБА_1 адвокат Бакулін Д.О. звернувся 11.09.2024. Ознайомився 12.09.2024, що підтверджується розпискою (а.с.16).

З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 19.09.2024 (а.с.17).

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання даного пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 413914 від 18.05.2024;

- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, якою встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 року №522/1150/24, ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- довідкою про отримання особою посвідчення водія;

- довідкою про належність транспортного засобу;

- поясненнями свідка ОСОБА_2 ;

- поясненнями свідка ОСОБА_3 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, з відміткою про відмову від проходження огляду;

- відеозаписом з місця події на які зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленої постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2024 та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, зафіксований на відеозаписи, які наявні в матеріалах справи (урив. 02:16:20 02:17:00), та не заперечується ОСОБА_1 ..

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що відеозапис, який наявний в матеріалах справи не містить фіксації зупинки та керування ним транспортним засобом.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

Із долученого до матеріалів відеозапису вбачається, що під час того, як працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , останній знаходився біля транспортного засобу AUDI A7, д.н.з. НОМЕР_1 (фраг 02:11:14). ОСОБА_1 на протязі всього часу заперечував факт керування транспортним засобом та вказував, що він був пасажиром, а водій (його товариш) відійшов. При цьому протягом часу спілкування прізвище не називав, так само відомості про водія не міг повідомити під час розгляду справи судом.

Однак, апеляційний суд критично ставитися до вказаних тверджень, оскільки на протязі всього запису подій, які мали місце 18.05.2025, окрім ОСОБА_1 біля транспортного засобу не було, та особа, яка на думку ОСОБА_1 , була водієм транспортного засобу не з`являлась, щоб підтвердити факт керування.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до довідки про належність транспортного засобу, транспортний засіб AUDI A7, д.н.з. НОМЕР_1 належить саме ОСОБА_1 , що також підтверджено відеозаписом події (фраг. 02:13:10). Вказаний транспортний засіб перебував на проїзній частині дороги. При цьому ОСОБА_1 намагався повідомити неправдиву інформацію працівникам поліції про власника транспортного засобу, що вказує на поведінку, направлену на уникнення від відповідальності.

На підтвердження обставин керування транспортним засобом, в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які підтвердили, що 18.05.2024 під час контролю комендантської години по вул. Гагарінське плато, біля 2:00 години ночі було помічено автомобіль AUDI A7, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на великій швидкості в бік школи «Мрія». Даний транспортний засіб було зупинено, під час зупинки водій пересів на пасажирське сидіння, після чого вийшов з транспортного засобу та було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На місце було викликано наряд патрульної поліції.

Твердження апелянта на те, що вказані пояснення свідків були написані під диктовку працівників поліції, спростовуються переглянутим відеозаписом подій.

Відеозапис містить фіксацію відібрання зазначених пояснень, які повністю узгоджуються із тими, які наявні в матеріалах справи. Доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було необ`єктивне ставлення матеріали справи також не містять. За таких обставин, апеляційний суд вважає їх належним та допустимим доказам.

При цьому, посилання апелянта на те, що свідки до суду першої інстанції не викликались є безпідставними, оскільки такого клопотання не заявлялось.

Крім того, апеляційним судом неодноразово за клопотанням захисника Тараненка Д.С. було викликано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак останні до апеляційного суду не з`явились.

Разом з тим відомості, які викладені у письмових поясненнях свідка, узгоджуються із обставинами справи, які зазначені в протоколі, будь яких розбіжностей щодо обставин, які мали місце 18.05.2024 викладених в поясненнях та протоколі не вбачається, та порушень в цій частині апеляційний суд також не вбачає.

З поміж іншого, працівниками поліції також було зазначено, що на ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 121-3 КУпАП (фраг. 03:08:19). Що підтверджує факт розбіжностей у зазначені державних номерних знаках транспортного засобу ОСОБА_1 у поясненнях свідків, та що додатково зафіксовано відеозаписом подій (фраг. 03:10:00 03:11:08).

Таким чином, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП підтверджується належними та допустимими доказами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні дані про відсторонення його від керування автомобілем не впливають на зміст та наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме - відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Твердження апелянта про не роз`яснення йому прав та обов`язків не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції був здійснений за його відсутності, який не був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 268 КУпАП визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Отже, у разі належного повідомлення про дату, час та місце слухання справи, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.

Доводи апеляційної скарги про розгляд судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 підставою звільнення від відповідальності бути не можуть, та нормами КУпАП неповідомлення особи про час та місце розгляду справи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1 була надана можливість щодо реалізації своїх процесуальних прав в апеляційному суді.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Порушень норм процесуального або матеріального права не встановлено під час апеляційного перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова