Справа № 364/309/25
Провадження № 3/364/160/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л. А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов 15.04.2025 від Батальйону № 2 Полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі Батальйону № 2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП) з протоколом про адміністративне правопорушення від 06.04.2025 серії ЕПР 1 № 292454 щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з відомостями зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 06.04.2025 о 12:53 по автодорозі Р 18 141 км у напрямку селища Ставище Білоцерківського району Київської області здійснював рух транспортного засобу марки «Фіат Дукато» («Fiat Ducato»), державний номерний знак НОМЕР_1 . При цьому 10.01.2025 рішенням Ставищенського районного суду Київської області він був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 5 років, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами, далі Правила дорожнього руху) та частину десяту статті 15 Закону України «Про дорожній рух»; правопорушення вчинене повторно протягом року, оскільки ОСОБА_1 10.01.2025 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП (судове провадження № 3/378/6/25).

У судове засідання 29.04.2025, відкладене на 13.05.2025 через відсутність належного підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду, останній не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця проживання та номером мобільного телефону, що повідомлені ним під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1, 2, 8), а також за його зареєстрованою адресою місця проживання, що встановлена судом за даними Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 18); всі повістки повернулися без вручення (а.с. 17, 23, 24).

Прокурор, залучений до справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 08.03.2018 у справі «Михайлов проти України», від 06.10.2022 у справі «Бантиш проти України», від 06.10.2022 у справі «Пушкарьов проти України», щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, та враховуючи повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, не з`явився.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляд справи за наявними матеріалами справи без участі ОСОБА_1 особи, щодо якої складено зазначений протокол про адміністративне правопорушення, суд виходить з такого.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12.12.2024 у справі № 990SCGC/20/24, провадження № 11-222сап24, суддя має забезпечити необхідний баланс між дотриманням прав сторони і розглядом справи протягом встановленого законом строку або хоча б у розумні строки. При цьому розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені статтею 268 КУпАП, за частиною першою якої така особа має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката тощо. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачених статтею 126 КУпАП, не є обов`язковою (частина друга статті 268 КУпАП).

Суд наголошує, що добросовісна участь особи у процесі вирішення справи щодо неї полягає в активній її участі в розгляді справи, недопущенні зловживань наданими правами, а безпідставне затягування справи нівелює завдання КУпАП, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1).

При цьому інститут строків у судових провадженнях сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників судового процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судом застосовуються рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Так, згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням… Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (зокрема, рішення від 28.05.1985 у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства», рішення від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

У своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, ЄСПЛ виходив з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить по умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), а так само в інших справах ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, суд виходить з того, що особа повинна добросовісно ставитися до користування своїми процесуальними правами, виконання своїх обов`язків, має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби національного законодавства для прискорення процедури слухання, не затягувати розгляд справи.

Подібні висновки і підходи застосовує також Верховний Суд у своїй практиці (зокрема, ухвали Касаційного кримінального суду від 16.12.2024 у справі №341/546/19, Касаційного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі №440/17704/23, Касаційного цивільного суду від 10.03.2025 у справі №760/27605/20).

Крім того, вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї справи за відсутності фактичного отримання особою судових повісток, суд виходить також з передбаченого законом обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до норм статей 3, 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Таке декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою.

Згідно вимогами пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (зі змінами), особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою; у разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором; за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Строки виконання особою обов`язку щодо декларування/реєстрації свого місця проживання визначені в пункті 5 названого Порядку.

З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті 55, 68 Конституції України).

Зважаючи на викладене та беручи до уваги, що ОСОБА_1 обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 126 КУпАП, повідомлений особисто про розгляд справи щодо нього Володарським районним судом Київської області, про що йому повідомлено під час складення протоколу та зазначено в цьому протоколі (а.с. 1), ним зазначено, що пояснення надасть в суді (а.с. 1), судові повістки за адресами свого зареєстрованого і фактичного місця проживання не отримав, однак за повідомленим ним номером телефону отримав смс-повістки (а.с. 8, 15), не повідомив іншої контактної інформації, місця роботи або служби, а так само про причини неявки і не подавав заяв/клопотань про відкладення судового засідання, а також не вжив жодних інших заходів для інформування суду про неможливість з поважних причин бути присутнім під час розгляду справи, враховуючи, що згідно з положеннями статті 268 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за статтею 126 КУпАП, не є обов`язковою, тому суд за таких обставин з метою забезпечення розгляду справи у розумні строки, вбачає можливим розглянути справу в межах складеного відносно названої особи протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі наявних у справі письмових і електронних доказів.

Дослідивши відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення і доданих до нього матеріалах, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (статті 252 КУпАП), вирішуючи справу, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Статтею 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Названа стаття встановлює відповідальність за декілька правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортним засобом без відповідних документів.

Так, зокрема, частина четверта цієї статті передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а частина п`ята за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

При цьому розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною четвертою статті 126 КУпАП, віднесено до повноважень органів Національної поліції (стаття 222 КУпАП), а за частиною п`ятою статті 126 КУпАП до повноважень місцевого загального суду (стаття 221 КУпАП).

На обґрунтування кваліфікації адміністративного правопорушення до зазначеного вище протоколу, складеного відносно ОСОБА_1 , додано довідку (а.с. 3), згідно з якою 10.06.2024 ним було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП. Але надати відповідну постанову про притягнення його до відповідальності не має можливості, оскільки ця постанова винесено у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Разом з тим, у самому протоколі про адміністративне правопорушення, складеному 06.04.2025, що є предметом розгляду в цій справі, відсутнє посилання на притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП, натомість викладено посилання на певну справу Ставищенського районного суду Київської області, до повноважень якого, як наводилось вище, не належить розгляд справ за частиною четвертою статті 126 КУпАП.

При цьому, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано ані доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП (чи то копія постанови, винесеної у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області у червні 2024 року, чи то матеріали цієї справи, зокрема й ті, що мають бути наявні у відповідній справі Ставищенського районного суду Київської області), ані доказів притягнення його судом до відповідальності за частиною п`ятою статті 126 КУпАП, з яких можна було встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

До того ж формулювання обвинувачення і кваліфікація, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не відповідають диспозиції частини п`ятої статті 126 КУпАП, оскільки стосується вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, повторність вчинення якої не охоплюється диспозицією частини п`ятої, оскільки остання передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою (а не п`ятою) цієї статті.

Таким чином, відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалах є суперечливими і не підтвердженні належними і допустимими доказами.

За визначенням статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, насамперед, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 204/2352/16-а).

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина друга статті 251 КУпАП).

Саме протокол про адміністративне правопорушення (а не довідка чи будь-який інший документ) за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Суд, що розглядає справу, не має повноважень уточнювати чи редагувати фабулу правопорушення, викладену уповноваженими особами у протоколі (зокрема, постанова Київського апеляційного суду від 12.04.2021 у справі № 752/23552/20).

Також судами вищих інстанцій неодноразово зверталася увага на те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, тому як і у кримінальному провадженні суд у справах про адміністративні правопорушення повинен бути неупередженим і безстороннім, а відтак не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, а судовий розгляд повинен провадитися виключно в межах обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Недотримання таких засад означатиме неминуче перебирання судом на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що в свою чергу є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», заява № 16347/02, від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії», заява № 36673/04, від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії», заява № 926/08, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», постанови Київського апеляційного суду від 24.12.2019 у справі № 761/26744/19, від 23.09.2019 у справі № 753/9705/19 та інші, які є остаточними в подібній категорії справ).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Отже, провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом виключно в межах пред`явленого обвинувачення, що викладено у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення, а суд не може змінювати формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, відшукувати докази винуватості особи. Недотримання цих засад означатиме перебирання судом на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що в свою чергу є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідності до позицій, викладених, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням також на рішення у справі «Авшар проти Туреччини») доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

На підставі гарантій статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості (рішення Конституційного Суду України від 26.02.2019 у № 1-р/2019).

Ці конституційні гарантії підлягають застосуванню й в справах про адміністративні правопорушення, на що наголошувалося в рішеннях судів вищих інстанцій.

Таким чином, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, враховуючи неправильне формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу, відсутність доказів винуватості особи у вчиненні правопорушення та неможливість усунути зазначені недоліки при розгляді справи про адміністративне правопорушення, тому суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись частиною п`ятою статті 126 КУпАП, а також статтями 247, 254, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Копії цієї постанови суду надіслати ОСОБА_1 , прокуророві та до Батальйону № 2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП до відома.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначеного десятиденного строку, встановленого для її оскарження.

Суддя Л. А. Макаренко

Постанова набрала законної сили з "_____"_________ 202____ року.