Справа № 214/1182/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2025 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сіденко С.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 230534 від 26.01.2025 щодо ОСОБА_1 про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вищевказаного протоколу, 26.01.2025 року о 02 год. 22 хв. в м. Кривий Ріг, Саксаганський район, вул. Вільної Ічкерії, 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами огляду на визначення стану сп`яніння, який водій пройшов на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатору Drager Alcotest ARHK 0079, результат позитивний. Водій з результатами згодний, що підтверджується актом огляду на визначення стану сп`яніння. Зафіксовано на відеореєстратори Xiaomi 475085 та 475083, чим порушив п. 2.9.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП не визнав та суду пояснив, що 26.01.2025 року о 02 год 23 хв. поліцейські зупинили його за порушення ПДР. Після чого, перевіривши документи, о 02 год. 30 хв., поліцейський відразу запитав, чи почуває він себе добре та чи не вживав алкоголь. На запитання поліцейського, він відповів, що не вживав. Потім поліцейський запитав, чи готовий він пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу, оскільки від нього чутно запах алкоголю з порожнини рота, на що він погодився. Після продуття Драгеру, поліцейський зазначив позитивний результат та запитав у нього, чи згоден він з результатом, на що розгубившись, він спочатку відповів: «Так». Однак, коли він так відповів, то мав на увазі, що дійсно на свої очі дійсно побачив, що прилад показав позитивний результат. Тобто, його відповідь не визначала, що він погодився з тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Тому, коли йому товариш підказав, що треба негайно повернутися і сказати, що не згоден і попросити ще раз пройти огляд, він одразу повернувся та сказав це поліцейському. Однак, поліцейський проігнорував його незгоду та прохання ще раз пройти огляд, сказав, що вже пізно. Разом з тим, на той момент коли він підійшов та висловив незгоду з результатом огляду та проханням пройти ще раз огляд, ще протокол відносно нього не був складений. Вважає, що адміністративний протокол складений відносно нього незаконно, оскільки йому поліцейські не роз`яснили право не погодитися з результатом огляду на місці та пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Направлення на проходження огляду на визначення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я йому поліцейські не вручали. Якщо б йому вручили таке направлення, то він обов`язково пройшов би такий огляд. В зв`язку з чим просив провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Маслова В.Л. у судовому засіданні письмове клопотання про закриття провадження по справі підтримала у повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що 26.01.2025 під час зупинення близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_1 , він перебував разом з останнім у автомобілі у якості пасажира. Під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан спяніння, він залишився у салоні автомобілю, і тому коли ОСОБА_1 після огляду повернувся, то запитав у нього про те, який результат огляду. Коли почув від ОСОБА_1 , що результат позитивний, то здивувався, оскільки ОСОБА_1 сказав, що не вживав алкоголь. Тому, він, свідок, порадив йому знов підійти до поліцейського і попрохати повторно пройти огляд. Після чого ОСОБА_1 , відразу підійшов до поліцейського і повідомив, що оскільки не вживав алкоголь, тому вважає себе тверезим і просить ще раз надати йому для продуття прилад Драгер. Однак поліцейський відповів, що вже пізно, відразу треба було про це казати, а інший поліцейський запевнив його, що нехай не переживає, суд розбереться, нічого страшного йому не буде. Коли ОСОБА_1 підійшов до поліцейського і висловив незгоду з результатом огляду та попрохав ще раз пройти огляд на стан сп`яніння, то протокол йому ще не оголосили і не вручили.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснення свідка, вважаю, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 за № 230534 від 26.01.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 , сам по собі не є головним доказом події правопорушення.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що до нього додається оптичний диск, проте такий диск містить вісім окремих фрагментів відеоматеріалів, які у своїй сукупності перериваються, не в повному об`ємі відтворюють обставин справи, що мали місце 26.01.2025 (є періоди часу, які не зафіксовані на камеру), а тому їх неможливо зв`язати у єдине ціле.

Частиною 5 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 за № 230534 від 26.01.2025, не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 за № 230534 від 26.01.2025 року, суд не бере до уваги як доказ вини ОСОБА_1 , оскільки викладені у ньому обставини щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, достовірно не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom) від 14 березня 2002 р., заява № 46477/99, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

До складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ, суд вважає, що фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Грубі порушення працівників поліції, допущені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, проведення огляду на стан сп`яніння, фіксації події, фрагменти якої відображені на диску із відеофайлами, не дають уявлення про загальну картину обставин справи від початку до моменту складання протоколу. Отже, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, та розбіжності з відеозаписом події тягне за собою як результат недопустимості основного доказу протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»).

Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Згідно п. 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Так, при дослідженні відеозапису наданого ПП до протоколу про адміністративне правопорушення, в судовому засіданні встановлено такі обставини. На відео зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 . На запитання поліцейського, чи вживав він алкоголь, ОСОБА_1 відповів, що не вживав та відразу погодився пройти огляд на місці на визначення стану алкогольного сп`яніння. Після проведення огляду на місці, на запитання поліцейського, чи згоден ОСОБА_1 з результатом, останній відповів: «Так».

Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що після проходження огляду на місці за допомогою «Драгера» поліцейськими йому не роз`яснювалося право не погодитися з результатом цього огляду, чим позбавлено права на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, та що до складання протоколу висловив незгоду з результатом огляду на місці, а тому мав право на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а також стосовно того, що не отримував направлення від поліцейських для проходження огляду у медичному закладі, суд вважає достовірними, так як вони не спростовані іншими доказами по справі, та узгоджуються зі змістом відеозаписів та тією обставиною, що направлення на місці не видавалось.

Довіряючи поясненням ОСОБА_1 , суд бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , який згідно з відеозапису перебував 26 січня 2025 року у автомобілі ОСОБА_1 під час його зупинення поліцейськими, та підтвердив факт незгоди ОСОБА_1 з результатом огляду на місці, яку висловив до складання протоколу.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що він до складання протоколу просив провести йому огляд ще раз, але йому в цьому було відмовлено, узгоджуються з поясненнями свідка, не спростовуються іншими доказами по справі, а тому є достовірними.

Системний аналіз приписів п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» щодо застування працівниками поліції таких превентивних заходів, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також положень Інструкції № 1026, дає підстави для висновку про визначення чіткого переліку пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Так, згідно вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВСУ 18.12.2018 р. № 1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ цієї Інструкції передбачено, що включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Таким чином, з вище наведеного слідує, що відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

При цьому, довіряючи поясненням ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_1 до складання протоколу висловив незгоду з результатом огляду на місці та висловив прохання повторно пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, суд приймає до уваги ту обставину, що відеозапис, наданий ПП до протоколу про адміністративне правопорушення, має ознаки переривання, а саме відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відеофіксації, натомість наявна вибірковість відеофайлів, що прямо заборонено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка зареєстрована за № 28/32999 в Міністерстві юстиції України від 11 січня 2019 року.

Суд вважає, що ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Таким чином, суд вважає дії співробітників поліції незаконними, оскільки дізнавшись про незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду на місці, вони зобов`язані були видати останньому письмове направлення, передбачене додатком 1 до Інструкції та доставити до найближчого закладу охорони здоров`я.

Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1026.

Оскільки огляд ОСОБА_1 був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, що надає підстави вважати його недійсним, та враховуючи, що протокол та рапорт складені на підставі результату «Драгера», який є недійсним, тому протокол та рапорт є недопустимими доказами.

Обговорюючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП виходжу з наступного.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в в`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні; ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, іншими документами; обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Порядок направлення та проведення огляду на стан сп`яніння регламентований Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі за текстом «Порядок») та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі за текстом «Інструкція»).

Відповідно до п.п. 2,3 Розділу 1 «Загальні положення» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Як передбачено п. 6 Розділу 1 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Як передбачено п. 7 Розділу 1 вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Зазначена вище Інструкція та ст. 266 КУпАП не вказує, що незгода з результатами огляду, проведеного на місці може бути висловлена лише в присутності свідків та лише безпосередньої після застосування технічного приладу. Разом з тим ця Інструкція та ст. 266 КУпАП наділяє водія безумовним правом не погодитися з результатами огляду на місці та внаслідок цього пройти більш ретельний огляд в медичному закладі. Суд приходить до переконання, що зазначена незгода може бути висловлена водієм в любий момент до того, як відносно нього за результатами огляду на місці оформлений, тобто складений та підписаний, протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 26.01.2025 року керував автомобілем, пройшов огляд на місці, первісно погодився з результатом огляду на місці, в подальшому, до складання протоколу, висловив незгоду з результатами огляду, а тому мав право на проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Однак, у порушення вимог ст. 266 КУпАП, поліцейськими не було проведено такого огляду, чим були грубо порушені права ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, вважаю, що акт огляду на стан сп`яніння, результат тесту «Драгер», відповідно до положень ст. 266 КУпАП та п. 22 Розділу 3 зазначеної Інструкції, є недійсними, а тому недопустимими доказами.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Як передбачено ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вказане положення Конституції України, приймаючи до уваги положення ст. ст. 7, 245 КУпАП, згідно яких ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не добуто допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 при його зупинці поліцейськими перебував в стані алкогольного сп`яніння, а тому і обґрунтованих підстав вважати, що він під час керування транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння, не мається.

Отже відсутні підстави кваліфікувати дії ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП за ознаками керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.33-35, ч.1 ст.130, п.1 ч.1 ст.247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Апеляційна скарга, подання прокурора подаються до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Сіденко С.І.