Справа № 353/1146/24
Провадження № 3/353/24/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розлученого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, особи з інвалідністю ІІІ-ої групи, не працюючого, громадянина України, за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

17.11.2024 року старшим інспектором СРПП Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Дужиком Я.О. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 206889 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якого «17.11.2024 року о 18 год. 20 хв. гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме у АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані сп`яніння, повторно протягом року вчинив відносно своєї колишньої дружини гр. ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурними словами та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 ».

03.02.2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Микулич І.В. подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких просив провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Зокрема зазначив, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. Протокол про адміністративне правопорушення має суттєві недоліки, а саме: у ньому відсутнє посилання на будь-які обставини та докази про те, що могла бути чи була завдана шкода потерпілій, а також не зазначено «вчинення психологічного насильства» якої саме особи «могла бути спричинена чи була спричинена шкода». В свою чергу ОСОБА_1 стверджує, що він не вчиняв домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , оскільки це була дрібна побутова сварка на фоні поділу спільного майна подружжя. Нецензурні висловлювання та погрози під час сварки не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у випадку обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. До цього ж потерпіла у своїх поясненнях сама зазначила, що між нею та колишнім чоловіком відбувся конфлікт. Будь-яких доказів щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , що завдали шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, а сам по собі факт певної конфліктної ситуації ще не свідчить про наявність у його діях складу правопорушення. Також у протоколі не зазначено жодного свідка та не вказано рівень небезпеки для потерпілої. Викладена працівником поліції у протоколі суть порушення не містить в собі посилання на те, яка саме шкода фізичному чи психічному здоров`ю була завдана потерпілій ОСОБА_2 діями ОСОБА_1 , що виразились у образах та у погрозах та з чого вони складались. Таким чином ОСОБА_1 вважає, що оскільки відбулась дрібна побутова сварка, це не може кваліфікуватись як вчинення ним домашнього насильства.

Також 29.04.2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Микулич І.В. звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів, які свідчать про те, що 06.09.2023 року, 18.11.2024 року, 19.12.2024 року та 31.12.2024 року ОСОБА_1 звертався до поліції з повідомленнями про конфлікт та домашнє насильство з боку ОСОБА_2 . Також долучив відповідь служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 19.03.2025 року, де зазначено, що 17.03.2025 року службою було проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 та встановити присутність дітей не вдалось у зв`язку з їх відсутністю за вказаною адресою.

В судовому засіданні 05.02.2025 року ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП.

В судовому засіданні 05.02.2025 року, 20.02.2025 року та 14.05.2025 року ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Вказав, що 17.11.2024 року він перебував у сусіда в с. Гринівці Івано-Франківської області, де ремонтував телевізор. Пізніше до нього прийшли його діти, яких він провів додому до їх бабусі. Після цього він повернувся до себе додому по АДРЕСА_2 , де проживає разом з колишньою дружиною ОСОБА_2 . Ствердив, що він алкогольних напоїв не вживає та на той момент не перебував в стані сп`яніння. На момент його прибуття додому, його колишня дружина ОСОБА_2 перебувала у своїй кімнаті та не відповідала. Будь-якого домашнього насильства він не вчиняв та з ОСОБА_2 не сварився. В свою чергу з невідомих причин ОСОБА_2 викликала працівників поліції, які прибули на місце події та почали його «тягати» по подвір`ю. Також вони штовхали його сина ОСОБА_3 , який його захищав. Після цього працівники поліції повернулись до патрульного автомобіля та поїхали. Пізніше він дізнався, що на нього була написана заява про вчинення домашнього насильства. Працівники поліції у його присутності жодних адмінматеріалів не складали. Вважає, що ОСОБА_2 таким методом хоче вигнати його з хати, а працівники поліції мстять йому за те, що він мав з ними конфлікт та звертався зі скаргами в Державне бюро розслідувань. Також по факту незаконних дій працівників поліції, які мали місце 17.11.2024 року, він звертався до начальника Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області та в Державне бюро розслідувань.

В судовому засіданні 05.02.2025 року, 20.02.2025 року та 14.05.2025 року захисник ОСОБА_1 адвокат Микулич І.В. підтримав раніше подані ним письмові пояснення та просив провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні 20.02.2025 року неповнолітній свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності свого законного представника ОСОБА_1 , ствердив, що він проживає з бабусею та двома сестрами в АДРЕСА_3 . Його батько ОСОБА_1 проживає в м. Тлумач Івано-Франківської області, а мати ОСОБА_2 разом з його молодшим братом в АДРЕСА_2 . Влітку він проживав разом з батьком. Ствердив, що осінню 2024 року йому зателефонувала мама та запитала де батько. Прийшовши до мами додому, він побачив працівників поліції. У зв`язку з відсутністю батька, працівники поліції поїхали. Коли до матері прийшов батько, вона знов викликала поліцію, які по прибуттю почали тягати його по подвір`ю та давали на підпис якісь папери. Також тато хотів поїхати на огляд до лікарні, оскільки поліцейські говорили, що він перебував в стані сп`яніння. Тато не вживає спиртних напоїв. Мама говорила, що тато кричав на неї. Тато плакав та казав, що хоче повіситись, бо поліцейські довели його до цього стану. Коли батько поїхав, то він втік з дому, бо хотів знайти батька, оскільки мав острах, що останній вкоротить собі життя. Батько та мати постійно сваряться, бо мамі щось не подобається. Конфлікти провокує мама.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні 14.05.2025 року ствердила, що вона проживає в житловому будинку по АДРЕСА_2 , який належить їй та ОСОБА_1 на праві власності (по 1/2 частині кожному). Вказаний будинок було поділено між ними за рішенням суду, шляхом визначення часток внатурі. У них часто виникають сварки на фоні поділу майна та сплати комунальних платежів. Так 17.11.20224 року ОСОБА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді, гримав їй у двері кімнати та кричав. У зв`язку з цим вона викликала працівників поліції. По прибуттю працівники поліції склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства. Вказані конфлікти у них відбуваються не вперше, а тому вона не пам`ятає деталей тієї події. Ствердила, що вона не зверталась до медичного закладу з приводу наслідків домашнього насильства, що могло завдати їй психічної шкоди. Також зазначила, що вони сваряться, бо ОСОБА_1 не сплачує комунальні платежі, не зробив окремий вхід в будинок, як передбачено рішенням суду щодо поділу майна. Старші діти живуть окремо, з бабусею, а тому наговорюють на неї.

Поліцейські Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківсьткій області Дужик Я.О. та Семків В.В. в судовому засіданні 14.05.2025 року ствердили, що 17.11.2024 року на лінію «102» надійшов виклик від ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 , з яким вона проживає у спільному будинку, вчинив конфлікт. По прибуттю на місце події ОСОБА_1 вдома не було. В ході допиту потерпіла ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 гримав їй у двері кімнати та кричав, в т.ч. нецензурними словами. Оскільки ОСОБА_1 не було вдома, вони залишили місце події та повернулись пізніше. Виявивши ОСОБА_1 вдома, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства. Від надання пояснень та підписання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився. При цьому останній мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю та його поведінка не відповідала обстановці. Освідування на стан сп`яніння не проводилось. На місці події ОСОБА_1 також кричав та хотів покінчити життя самогубством. Чому до матеріалів справи не долучено відеозаписів з безперервною відеозйомкою пояснити не змогли, оскільки справу формує адмінпрактик. При цьому ствердили, що відеозапис виключався, бо на це були підстави, які повідомити не можуть. На місці події також був неповнолітній син ОСОБА_1 , однак його не було допитано.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 206889 від 17.11.2024 року ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 17.11.2024 року о 18 год. 20 хв. за місцем свого проживання, а саме у АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані сп`яніння, повторно протягом року вчинив відносно своєї колишньої дружини гр. ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурними словами та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено потерпілу ОСОБА_2 та вказано, що пояснення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 відмовився від підпису та дачі пояснень, а також від отримання другого примірнику протоколу.

В той же час, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про вручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та ознайомлення зі змістом протоколу є правовою підставою для повернення матеріалів для належного оформлення, оскільки свідчить про істотне порушення права на захист.

Враховуючи стадію, на якій знаходиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, в суді вжито всіх заходів для реалізації ОСОБА_1 права на захист, шляхом залучення до справи захисника, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для повернення протоколу для його належного оформлення та забезпечення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення підписаний лише особою органу поліції, яка склала протокол.

Разом з тим формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Так відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (в редакції, яка діяла станом на 17.11.2024 року) відповідальність настає за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (в редакції, яка діяла станом на 17.11.2024 року) відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою,стосовно якої він винесений, не проходженні колекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак:

- умисність (з наміром досягнення бажаного результату);

- спричинення шкоди;

- порушення прав і свобод людини;

- значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Отже, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII Із змінами, внесеними згідно із Законами № 2671-VIII від 17.01.2019, ВВР, 2019, № 18, ст.73 № 2849-IX від 13.12.2022.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 зазначеного Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, повязаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що полягало у висловлюванні в її сторону нецензурними словами та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що застосував психологічне насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , яке полягало в тому, що він висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дані про наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні, що є обов`язковою складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які наслідки настали чи могли настати щодо здоров`я потерпілої ОСОБА_2 внаслідок психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , оскільки зі змісту диспозиції ч. 1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак психологічного насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинив дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Суд критично відноситься до письмових пояснень ОСОБА_2 від 17.11.2024 року, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами по справі та суперечать її поясненням наданим в судовому засіданні, а також не містять опису конкретних обставин справи.

Також в ході допиту потерпілої ОСОБА_2 та працівників поліції встановлено, що наслідки завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої відсутні та не підтверджені жодними доказами по справі.

Під час розгляду справи досліджено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства заповнену працівником поліції, відповідно до якої у пунктах: «Кривдник залякував, переслідував постраждалу особу або дітей чи погрожував їм/їй?» та «Поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи та дітей ?» проставлено відмітки «Ні», що також свідчить про відсутність доказів, які б вказували на спричинення психологічного насильства потерпілій ОСОБА_2 (а.с. 5).

Також у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а саме вчинення правопорушення в стані сп`яніння.

Дослідивши в судовому засідання додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали, суд встановив, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомості про те, що здійснювалась відеофіксація, не вказано назву приладу, його серію та номер.

При цьому суд враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 року № 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 року за № 28/3299 (в подальшому Інструкція від 18.12.2018 року). Відповідно до п. 5 розділу ІІ цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. На думку суду, метою обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, є забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення, усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій, перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.

До матеріалів справи працівниками поліції додано диск з відеофайлами, з яких вбачається, що працівники поліції прибули на місце події 17.11.2024 року та в ході допиту потерпілої ОСОБА_2 , остання ствердила, що ОСОБА_1 кричав, грюкав в двері та просив їх відкрити. При цьому потерпіла не стверджувала, що ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою, а лише на запитання працівника поліції відповіла «так обзивав». При цьому в ході допиту ОСОБА_1 , останній заперечував факт вчинення домашнього насильства, сперечався з працівниками поліції та вказував, що він не ображав свою колишню дружину. З долучених відеозаписів не вбачається факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Проте працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП, та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, припис та форму оцінку ризиків вчинення домашнього насильства. Від підписання вказаних матеріалів ОСОБА_1 відмовився. При цьому працівниками поліції не було з`ясовано обставин справи та не було запропоновано ОСОБА_1 надати письмові пояснення по суті правопорушення. Ознаки сп`яніння на відео у ОСОБА_1 відсутні (а.с. 7).

Вважаючи такі дії працівників поліції незаконними, 20.11.2024 року ОСОБА_1 звертався до начальника Відділення поліції № 5 (м. тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області. За результатами розгляду його звернення факти викладені у зверненні не знайшли свого підтвердження, про що свідчить відповідь начальника Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 04.12.2024 року (а.с. 55).

Також з відповіді начальника Відділення поліції № 5 (м. тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 19.02.2025 року вбачається, що 06.09.2023 року, 18.11.2024 року, 19.12.2024 року та 31.12.2024 року ОСОБА_1 також звертався до поліції з повідомленнями про конфлікт та домашнє насильство з боку ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить, що дії ОСОБА_1 не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між особами близьких родинних відносин, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження.

Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст. 254 КУпАП основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який, в свою чергу, є найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Протокол це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Виходячи з аналізу норм КУпАП, при вирішенні питання щодо наявності законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, протокол розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновків експертів, речовими доказами, фотоматеріалами, т.і.) та не може виступати єдиним доказом скоєння проступку.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій, є основним джерелом доказів, складається по встановленій формі і повинен містити дані, необхідні для розгляду справи по суті, а саме: дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Будь-яких належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 251 КУпАП, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні 17.11.2024 року адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме у повторному протягом року вчиненні домашнього насильства, працівниками поліції не зібрано, як і не здобуто таких доказів в судовому засіданні під час розгляду цієї справи.

Під час розгляду справи судом в діях ОСОБА_1 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства та наявність у ОСОБА_1 вини у формі прямого чи непрямого умислу, які спрямовані на вчинення домашнього насильства у розумінні ст. 173-2 КУпАП. Отже матеріалами справи не підтверджується суб`єктивна та об`єктивна сторона адміністравтиного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» є джерелом національного права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України від 20.10.2011 року N 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України, встановлено, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

Таким чином вважаю, що по даній справі про адміністративне правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, а тому суд приходить до висновку про відсутність в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП. Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 221, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та керуючись ст.ст. 9, 40-1, 173-2, 251, 256, 280, 283, 284, 287, 291, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. віднести на рахунок держави.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду на протязі 10 днів з дня винесення постанови через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА