справа № 359/8117/24
головуючий у суді І інстанції Ткаченко Д.В.
провадження № 33/824/369/2025
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Мостової Г.І., за участю секретаря Лазоренко Л.Ю., розглянувши апеляційну скаргу захисників ОСОБА_1 - Дербеди Едуарда Володимировича , адвоката Полянської Світлани Володимирівни на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-4, статтею 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-4, статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

При розгляді адміністративної справи судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2024 року о 23 год. 45 хв. по вул. Київський Шлях, 10, у м. Бориспіль, Бориспільський район, Київська область, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota 4 Runner», д.н.з. НОМЕР_1 , на порушення пункту 12.1 ПДР України не вибрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме металевий паркан. Внаслідок порушення правил дорожнього руху спричинено пошкодження транспортного засобу та пошкоджено паркан.

Крім того, 27 липня 2024 року о 23 год. 45 хв. по вул. Київський Шлях, 10, у м. Бориспіль, Бориспільський район, Київська область, ОСОБА_1 на порушення вимог пункту 2.10.а ПДР залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний.

Також, 28 липня 2024 року о 02 год. 00 хв. по вул. Київський Шлях, 10, у м. Бориспіль, Бориспільський район, Київська область, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota 4 Runner», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці або в найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представники ОСОБА_1 - Дербеда Е.В. та адвокат Полянська С.В. подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою висновок експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України, згідно з яким бланк направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння не відповідає бланку, який є додатком до відповідної інструкції.

Зазначали, що працівниками поліції не роз`яснено ОСОБА_1 його прав під час складання протоколів, а також його не було відсторонено від керування транспортним засобом після складання протоколу.

Вказували, що докази у справі зібрані з грубим порушенням вимог законодавства, під час складання протоколів не залучені свідки, а також посилалися на відсутність у справі доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Одночасно апелянтами заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Клопотання обґрунтоване тим, що постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року апеляційну скаргу повернуто апелянтам. Указану постанову захисником Полянською С.В. отримано 31 жовтня 2024 року через систему електронного суду та без зволікань 01 листопада 2024 року апелянти повторно звернулися з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглядаючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року подано 17 жовтня 2024 року, тобто у межах строку, визначеного частиною 2 статті 294 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року вказану апеляційну скаргу повернуто апелянтам.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до апеляційного суду у порядку, передбаченому КУпАП.

Указану постанову Київського апеляційного суду апелянтом отримано 31 жовтня 2024 року та вже 01 листопада 2024 повторно подано до суду, усунувши обставини, які стали підставою для повернення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, враховуючи, що захиснику ОСОБА_1.повернуто апеляційну скаргу на указану постанову суду першої інстанції, що не позбавляє його права на повторне звернення з апеляційною скаргою, повторно після усунення недоліків апеляційну скаргу подано у межах десятиденного строку, з моменту отримання відповідної постанови, у зв`язку із чим клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали за апеляційною скаргою, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи викладені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників Дербеди Е.В. та адвоката Полянської С.В., допитавши у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 , яка надала аналогічні пояснення, наданим у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних у справі прямих та непрямих доказів, а саме: поясненнями допитаного в суді ОСОБА_1 , даними зі служби 102, відеозаписами з камер відео спостереження, а також іншими доказами.

Також судом першої інстанції у своїй постанові зазначено, що згідно з повідомленням зі служби 102, 27 липня 2024 року о 23 год. 56 хв. у м. Бориспіль біля магазину АТБ на ринку «Зоряний» транспортний засіб марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , в`їхав у паркан і пошкодив його, покинув місце ДТП і поїхав на вул. Головатого.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису з камер відео спостереження, схеми місця ДТП, фототаблиці ДТП вбачається, що дійсно 27 липня 2024 року близько 23 год. 45 хв. по вул. Київський Шлях, 10, у м. Бориспіль, Бориспільський район, Київська область, водій транспортного засобу на порушення пункту 12.1 ПДР України здійснив наїзд на металевий паркан.

Разом з тим, судом першої інстанції взагалі не проаналізовано вищезазначених доказів, не надано їм належної оцінки, а лише формально їх перелічено.

Судом апеляційної інстанції у судовому засіданні безпосередньо досліджено відеозапис з камери відео спостереження, при перегляді якого встановлено, що через якість зйомки, здійснення її у темну пору доби та віддаленість камери від місця події, з указаного відеозапису неможливо встановити ані марку транспортного засобу, який начебто здійснив зіткнення з металевим парканом, ані його державний реєстраційний номер, ані особу, яка керувала таким транспортним засобом.

На вказаному відеозаписі зафіксовано як транспортний засіб, який здійснює маневр повороту ліворуч, заїжджає на узбіччя дороги, після чого одразу з`їжджає з узбіччя та продовжує рух далі.

При цьому з указаного відеозапису неможливо навіть однозначно встановити наявність паркану на тому місці, де транспортним засіб здійснив заїзд на узбіччя.

Суд першої інстанції у своїй постанові також посилається на пояснення поліцейського Малишевського О.І., який зазначив, що один із свідків ДТП бачив за кермом транспортного засобу марки «Toyota» чоловіка, який після зіткнення з парканом вийшов з машини оцінити ситуацію, явно нервував та навіть бив ногами і руками по своєму автомобілю, після чого зник у невідомому напрямку.

Указані пояснення суперечать дослідженому апеляційним судом відеозапису з камери відеоспостереження, оскільки з нього вбачається, що транспортний засіб одразу з`їхав з узбіччя та продовжив рух далі, при цьому водій транспортний засіб не залишав.

Також співробітниками поліції на підтвердження обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, до суду першої інстанції надано письмові пояснення особи, яка відмовилась надавати свої анкетні дані, від 24 вересня 2024 року, а також запис з нагрудної камери під час відібрання вказаних пояснень.

На вказані обставини зокрема посилався співробітник поліції Малишевський О.І. у судовому засіданні, а також посилався суд першої інстанції у своїй постанові у якості доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

При цьому з дослідженого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери вбачається, що пояснення цієї особи, яка відмовилася від надання своїх персональних даних, записувалися працівницею поліції під диктовку іншого працівника поліції, який у тому числі сам описував особу, яку свідок начебто бачила за кермом транспортного засобу, самостійно зазначив марку та номерний знак транспортного засобу, а особа, у якої відбираються пояснення, лише схвально підтверджувала такі дані.

З контексту цієї розмови вбачається, що працівники поліції спілкувались з особою безпосередньо до відібрання пояснень, однак не зрозумілим є зміст їх розмови, який не зафіксовано на відеозаписі, а також не зрозумілим є те, з яких причин та мотивів особа відмовилась надавати свої анкетні дані.

З огляду на зазначені обставини а також з урахуванням того, що вказану особу судом першої інстанції не було допитано у якості свідка, з урахуванням загальних принципів судочинства щодо безпосередності дослідження доказів, суд першої інстанції не мав права посилатись на пояснення працівника поліції зі слів вказаної особи, на обґрунтування доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також суд першої інстанції в оскаржуваній постанові посилається на досліджений в судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, зокрема на те, що ОСОБА_1 неодноразово цікавиться обставинами ДТП та подальшими діями у зв`язку із пошкодженням паркану, яка відповідальність настане за вказане правопорушення, просить повідомити поліцейського суму відшкодування за завдані ним матеріальні збитки, а також зазначити докази, що можуть підтвердити його причетність до даної події.

Посилаючись на указані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме ОСОБА_1 був за кермом транспортного засобу та вчинив ДТП.

З такими висновками суду неможливо погодитись, оскільки зацікавленість ОСОБА_1 в обставинах ДТП, його наслідках та відповідальності, які він проявив під час спілкування з працівником поліції у дворі будинку, не свідчить про те, що він керував транспортним засобом та вчинив ДТП.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові лише вибірково посилається на пояснення ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції, ігноруючи його пояснення в тій частині, де він заперечує факт керування транспортним засобом.

Інші докази, на які посилається суд першої інстанції, як то повідомлення зі служби 102, схема місця ДТП, фото таблиця ДТП, самі по собі також беззаперечно не доводять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Огляду на стан сп`яніння підлягають виключно водії транспортних засобів, які ним керували, що вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/7350.

Таким чином, правові підстави для проведення поліцейськими огляду на стан сп`яніння інших осіб, які не керують транспортними засобами, відсутні, внаслідок чого відмова від проходження такого огляду без зафіксованого факту керування особою транспортним засобом не регламентується пунктом 2.5 ПДР України, а тому не може мати наслідком притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Незважаючи на обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять жодного доказу на підтвердження того, що останній, будучи особою, яка, як прямо передбачено законом, керує транспортним засобом, відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки відповідна вимога поліцейського щодо проходження такого огляду може стосуватися не будь-якої особи, яка має у власності транспортний засіб, знаходиться в транспортному засобі або біля нього, а лише водія, який керував цим транспортним засобом.

У той же час, всі сумніви з приводу винуватості особи, яка притягається до відповідальності, трактуються на користь такої особи, за загальним правилом (стаття 62 Конституції України), винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

У цьому випадку, за наслідками розгляду матеріалів відносно ОСОБА_1 , окрім недоведеності самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вчинення ним ДТП, наявний також сумнів у його винуватості, а тому підстави для притягнення його до відповідальності, у суду першої інстанції були відсутні.

Апеляційний суд зауважує, що доводи апеляційної скарги щодо залишення судом першої інстанції поза увагою висновку експертного дослідження, не залучення свідків під час складання протоколів та не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, є необґрунтованими, однак відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його причетності до ДТП є самостійними та достатніми підставами для закриття провадження у ставі про його притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124, частиною 1 статті 130 КУпАП.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 2 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тому судом першої інстанції під час розгляду справи не були виконані вимогу закону щодо встановлення доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисників ОСОБА_1 - Дербеди Е.В. та адвоката Полянської С.В. підлягає задоволенню, постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року підлягає скасуванню а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання захисників ОСОБА_1 - Дербеди Едуарда Володимировича та адвоката Полянської Світлани Володимирівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задовольнити.

Поновити захисникам ОСОБА_1 - Дербеді Едуарду Володимировичу та адвокату Полянській Світлані Володимирівні строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_1 - Дербеди Едуарда Володимировича та адвоката Полянської Світлани Володимирівни задовольнити.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-4, статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова