Справа № 299/8452/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Данько О. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/270/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Данько О. О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

У задоволенні клопотання адвоката Данько О. О. про закриття провадження у справі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Цією ж постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 137797 від 17.11.2024 та постанови суду від 04.04.2025 вбачається, що 17.11.2024 о 20 год 45 хв, на напрямку 118 прикордонного знаку (територія Королівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) у контрольованому прикордонному районі на відстані 5500 метрів до державного кордону України був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись із указаною постановою в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, захисник-адвокат Данько О. О. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді від 04.04.2025 у цій частині скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Вина ОСОБА_1 не доведена належними та допустимими доказами. Сам по собі факт перебування ОСОБА_1 на значній відстані від державного кордону, без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути державний кордон України. Фактично ОСОБА_1 був затриманий на автодорозі, рух якою до інших населених

-2-

пунктів Закарпатської області, не заборонено. Крім того, звертає увагу на те, що суд безпідставно залишив поза увагою письмові пояснення ОСОБА_1 про мету його поїздки до с. Новоселиця Берегівського району на власному автомобілі та в супроводі друзів, на підтвердження чого надано скрін-шоти переписки та фотознімки. Про відсутність у ОСОБА_1 намірів на незаконний перетин державного кордону України свідчать і наявність у останнього сім`ї, вагітність його дружини, відсутність фактів притягнення до адміністративної відповідальності за порушення порядку перетину державного кордону України, відсутність при затриманні закордонного паспорту, відсутність у його мобільному телефоні будь-яких даних, які могли б свідчити про підготовку до незаконного перетину державного кордону України, а також факт перебування у місці затримання на власному автомобілі. Крім того, захисник зазначає, що у протоколі не конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_1 мав намір незаконно перетнути державний кордон та які конкретно дії ним вчинено. Разом із тим, апелянт звертає увагу на те, що адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП на ОСОБА_1 накладено з порушенням строків, визначених ч. 5 ст. 38 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника-адвоката Данько О. О., яка не заперечила щодо розгляду справи без участі ОСОБА_1 , підтвердивши, що останньому відомо про час та місце її розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Данько О. О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції у частині закриття провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення не оспорюється, а тому відповідно до положень ст. 294 КУпАП апеляційним судом не перевіряється.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про

-3-

адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП доведена, а висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 137797 від 17.11.2024 стверджується, що 17.11.2024 о 20 год 45 хв, на напрямку 118 прикордонного знаку (територія Королівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) у контрольованому прикордонному районі на відстані 5500 метрів до державного кордону України був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 17.11.2024, рапортом начальника групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_3 , схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 від 17.11.2024, заявою ОСОБА_1 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги і на такі не посилалася захисник під час апеляційного розгляду.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним складених щодо нього адміністративних матеріалів та відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце.

Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до підписання ним процесуальних документів, у тому числі заяви про визнання вини та

-4-

розгляд справи без його участі. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 17.11.2024 о 20 год 45 хв ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом у контрольованому прикордонному районі (територія Королівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на напрямку 118 прикордонного знаку, на відстані 5500 метрів до державного кордону.

Апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 перебував у зазначені в протоколі час та місці з іншою метою, ніж незаконного перетину державного кордону.

Наявні в матеріалах справи докази безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_1 наміру на незаконний перетин державного кордону.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень.

-5-

Твердження сторони захисту про те, що метою поїздки ОСОБА_1 до с. Новоселиця Берегівського району була покупка автомобіля, на підтвердження чого надано скрін-шоти переписки та фотознімки, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки такі не спростовують факту намірів ОСОБА_1 на незаконний перетин державного кордону. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що скріншоти переписки та фотознімки неможливо належним чином ідентифікувати і вони є невідомого походження.

Із цих підстав, неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі факт перебування ОСОБА_1 на значній відстані від державного кордону, без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути державний кордон України, а у протоколі не конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_1 мав намір незаконно перетнути державний кордон та які конкретно дії ним вчинено

Безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про спробу незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону України, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що фактично ОСОБА_1 був затриманий на автодорозі, рух якою до інших населених пунктів Закарпатської області, не заборонено.

З урахуванням цього, не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення і доводи апеляційної скарги щодо відомостей про особу ОСОБА_1 та відсутність в останнього при затримання будь-яких речей, які б свідчили про наміри на незаконний перетин державного кордону України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

При цьому, апеляційним судом враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих

-6-

клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, в тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Однак, апеляційним судом встановлено, що, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги ч. 5 ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення. При цьому, суд допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Зміст ч. 5 ст. 38 КУпАП свідчить про те, що для її застосування пріоритетом є саме момент виявлення правопорушення і саме з цього дня починається відлік строку накладення адміністративного стягнення, у даному випадку три місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, мало місце 17.11.2024 і цього ж дня воно було виявлено працівниками прикордонної служби, про що свідчить факт складення щодо ОСОБА_1 протоколу саме 17.07.2024, однак оскаржувана постанова винесена 04.04.2025, тобто після спливу трьох місяців з дня вчинення та виявлення правопорушення, що свідчить про те, що судом першої інстанції накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення поза межами строків, встановлених ч. 5 ст. 38 КУпАП.

Пунктом 7 статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 38 цього Кодексу.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Данько О. О. задовольнити частково.

Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2024 щодо ОСОБА_5 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя