Справа № 134/686/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2025 року с-ще Крижопіль

Суддя Крижопільського районного суду Вінницької області Кантониста О.О., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 675951 від 21.04.2025, ОСОБА_1 21 квітня 2025 року близько 12 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно сина своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме: виражався в його адресу нецензурною лайкою та застосував фізичну силу завдав удару рукою по обличчю, чим могла бути завдана шкода його психологічному та фізичному здоров`ю.

Тобто, ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства).

В судове засідання, призначене на 09 год. 00 хв. 15 травня 2025 року, ОСОБА_1 не з`явився, про місце і час розгляду справи був своєчасно сповіщений, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення від 01.05.2025 року. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Крім того, суд скерував ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи засобами поштового зв`язку на адресу, вказану в матеріалах справи, однак судова повістка повернулася до суду без вручення із відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням, оскільки факт неотримання поштової кореспонденції зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою особи щодо отримання кореспонденції.

При цьому, суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не був позбавлений можливості реалізувати свої права, визначені статтею 268 КУпАП, однак жодних дій для обґрунтування власної позиції по справі ним здійснено не було.

Відповідно до ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Водночас згідно практики Європейського Суду з прав людини (див. рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.

За таких обставин, враховуючи, що судом вжито усіх заходів для виклику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 675951 від 21.04.2025, ОСОБА_1 21 квітня 2025 року близько 12 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно сина своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме: виражався в його адресу нецензурною лайкою та застосував фізичну силу завдав удару рукою по обличчю, чим могла бути завдана шкода його психологічному та фізичному здоров`ю.

У своїх письмових поясненнях від 21.04.2025 року ОСОБА_2 вказав, що співмешканець його матері ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: виражався в його адресу нецензурною лайкою та завдав удари в область обличчя. Від заяви щодо завдання йому тілесних ушкоджень відмовляється, претензій будь-якого характеру ні до кого не має.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 21.04.2025 року, 21 квітня 2025 року близько 12 год. 10 хв. у нього виник конфлікт та словесна перепалка з його пасинком ОСОБА_2 , в ході чого він завдав останньому декілька ударів рукою по обличчю, чим вчинив домашнє насильство.

Згідно рапорту поліцейського ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області від 21.04.2025, 21.04.2025 о 12 год. 39 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21.04.2025 року о 12 год. 38 хв. заявниця ОСОБА_3 повідомила про бійку двох осіб.

Згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 21 квітня 2025 року, проведеної інспектором СРПП ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Зубенко І.В., рівень небезпеки ОСОБА_1 визначено як середній.

Долучена до протоколу про адміністративне правопорушення копія термінового заборонного припису стосовно кривдника неналежної якості, оскільки у ній взагалі не видно рукописного тексту, тому суд не бере її до уваги.

Протокол не містить посилання на свідків, відтак суд не бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_3 , що знаходяться в матеріалах справи, оскільки вони написані особою, яка не має процесуального статусу по справі.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому аби повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були вчинені.

Для встановлення події правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного Закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство». Системний аналіз чинного національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняться від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Водночас, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Таким чином, самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди її психічному здоров`ю.

У даному випадку сварка між ОСОБА_2 та його вітчимом ОСОБА_1 , під час якої останній висловлювався нецензурною лайкою, на переконання суду, не є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже в матеріалах справи відсутні дані про те, що діями ОСОБА_1 була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до положень КУпАП, справа має розглядатися в межах обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, встановлення інших обставин правопорушення, за межами обвинувачення, порушує право на захист від конкретного адміністративного обвинувачення.

Наявні в матеріалах справи письмові докази є явно недостатніми для визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Будь-яких доказів неправомірних дій ОСОБА_1 , що завдали шкоди фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, сам по собі факт певної конфліктної ситуації між ними не свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно ОСОБА_2 та відповідно свідчили про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважаю за необхідне провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 283, 284 КУпАП, суддя

постановила:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Крижопільський районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя