Номер провадження: 33/813/633/25
Номер справи місцевого суду: 503/20/25
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б.С.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

захисника особи, яка притягається до відповідальності, - Морозова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Морозова Вадима Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 24 січня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 24.01.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 13 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 06.01.2025 о 18:10 спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , матеріали щодо яких оформлені в окремі справи, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України, з документами, що посвідчують його особу, в напрямку с.Загнітків (Україна) - с.Соколівка (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України та були виявлені прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на західній околиці с. Загнітків Подільського району Одеської області, на відстані до 5000 м від лінії державного кордону України. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Морозов В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Кодимського районного суду Одеської області від 24.01.2025 та закрити провадження по справі у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування скарги захисник зазначив, що:

-матеріали справи містять суперечливі докази, суд ґрунтувався лише на власних переконаннях, беручи до уваги написані матеріали справи;

- з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий при спробі перетинання або перетинав чи перетнув ДКУ взагалі, оскільки був затриманий на відстані до 5000 м від лінії державного кордону. Вбачається лише припущення про його намір перетинання кордону, але він не вчинив жодної дії, яка б була беззаперечним доказом скоєння правопорушення, навіть про початок його скоєння;

- ОСОБА_1 не вчиняв протиправних дій, ніякої шкоди та збитків нікому не завдавав, його було дискредитовано та притягнуто до відповідальності з порушеннями вимог чинного законодавства;

- заяву про визнання вини написано ОСОБА_1 та ним підписано під психологічним тиском зі сторони прикордонників, тому не є належним доказом у справі;

- матеріали справи не містять доказів роз`яснення ОСОБА_1 його прав, у тому числі права на захист та не свідчити проти себе, як і не містять відомостей про наявність в обвинуваченого захисника;

- відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним будь-яких дій на скоєння адмінправопорушення, визначеного ст.204-1 КУпАП, під час розгляду справи в суді не здобуто, а ті, що наявні в якості підтвердження вчинення правопорушення, слід оцінити критично;

- вина ОСОБА_1 не доведена належними, допустимими і достатніми доказами і ґрунтується лише на його власних свідченнях, наданих за відсутністю захисника, а тому, оскільки усі сумніви, виявлені в ході розгляду справи, розцінюються на користь особи, що притягається до відповідальності, враховуючи презумпцію невинуватості, слід дійти висновку про відсутність достатніх доказів існування складу правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП, в діях ОСОБА_1 та існування самої події правопорушення;

- матеріали справи не містять доказів щодо факту перетинання кордону ОСОБА_1 та відсутні відомості, що місце, де було його затримано не є дозволеним для проходження людей біля державного кордону;

- не спростовано пояснення ОСОБА_1 про те, що він не перетинав державного кордону та умислу на спробу перетинання державного кордону України не мав;

- наявність протоколу про адміністративне правопорушення, є недостатнім для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину особи у вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП;

-відсутній повний та всебічний розгляд справи, оскаржена постанова винесена без дослідження всіх істотних обставин справи; суддя проігнорував чисельні порушення працівників поліції щодо неналежності доказів та виніс постанову, ґрунтуючись виключно на власних переконаннях;

- суд при винесенні оскаржуваної постанови не опирався на нормативні-правові акти, якими повинна обґрунтовуватись вина, та не зробив посилання на практику Європейського суду, що є грубим порушенням вимог ст.283 КУпАП.

17.02.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду головуючий суддя Дришлюк А.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.02.2025 задоволено клопотання захисника Морозова В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 та поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Кодимського районного суду Одеської області від 24.01.2025.

За розпорядженням в.о.керівника апарату Одеського апеляційного суду від 15.04.2025 здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, у зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_4 зі штату Одеського апеляційного суду, відповідно до наказу №66-ос від 11.04.2025, внаслідок припинення повноважень судді, у зв`язку зі смертю.

15.04.2025 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду головуючий суддя Артеменко І.А.

В судовому засіданні захисник Морозов В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Фактичні обставині, встановлені судом

06.01.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 000069Е за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

За вказаним протоколом 06.01.2025 о 18:10 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на західній околиці с.Загнітків Подільського району Одеської області, на відстані до 5000 м від лінії державного кордону України, виявлено ОСОБА_1 , який у групі осіб, а саме із громадянином України ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_3 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі пп/зн №0244/02 на напрямку с.Загнітків (Україна) - с. Соколівка (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Вказаний протокол підписано ОСОБА_1 , доповнень та зауважень до протоколу ним не внесено (а.с.2-3).

Крім того, матеріали справи містять:

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 06.01.2025, в яких останній власноруч зазначив, що він хотів незаконно перетнути державний кордон до республіки Молдова, а далі до Польщі для працевлаштування. Був затриманий прикордонниками за спробу перетину кордону, а саме перебував у прикордонній смузі без дозволу ДПСУ. Визнав свою провину у спробі перетину кордону. Претензій до прикордонників не має;

- рапорт начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) капітана ОСОБА_5 від 06.01.2025 щодо обставин виявлення групи осіб, серед яких ОСОБА_1 , при спробі перетину державного кордону України;

- схему затримання від 06.01.2025 щодо спроби групою осіб незаконного перетинання державного кордону України на вихід з України в Республіку Молдова в обхід встановлених пунктів пропуску через ДКУ. З вказаною схемою ОСОБА_1 погодився, про що розписався у схемі;

- копію закордонного паспорта громадянина України ОСОБА_1 ;

- заяву від ОСОБА_1 від 06.01.2025, в якій він визнає свою вину повністю в спробі незаконному перетині державного кордону України з України в Республіку Молдова, повідомляє про обізнаність щодо дати, часу та місця розгляду справи, просить здійснити розгляд у його відсутність.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Мотиви апеляційного суду

Апеляційний суд відповідно до положень ст.294 КУпАП переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані.

За положеннями ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч.3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна

Відповідно до ч.1 ст.12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази достатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Частиною 2 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 цієї статті.

В сенсі пп.3 п.2 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 за 1147 (зі змінами), прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 000069Е від 06.01.2025, з якого вбачаються дані про особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення; рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) капітана ОСОБА_6 від 06.01.2025; письмовими поясненнями гр. ОСОБА_1 від 06.01.2025; схемою затримання від 06.01.2025 та письмовою заявою гр. ОСОБА_1 від 06.01.2025 щодо визнання своєї вини.

Оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 в групі осіб, зокрема із громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова поза пунктами пропуску через державний кордон України, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 мав дозвільні документи, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, встановлені законодавством.

Доводи апелянта щодо відсутності у нього наміру незаконно перетинати державний кордон за викладених в протоколі обставин, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , а місце виявлення його разом з іншими особами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) - західна околиця с.Загнітків Подільського району Одеської області на відстані до 5 000 м від лінії державного кордону України, що підтверджує намір незаконного перетину кордону.

В апеляційній скарзі не зазначено раціонального пояснення щодо причин перебування ОСОБА_1 з закордонним паспортом, у групі з іншими двома чоловіками призовного віку, 06.01.2025 в темну пору доби (18 год 10 хв) на відкритій місцевості на західній околиці с.Загнітків Подільського району Одеської області на відстані до 5 000 м від лінії державного кордону України, тобто безпосередньо поблизу лінії державного кордону України (в районі пп/зн №0244/02).

Посилання захисника в судовому засіданні на те, що ОСОБА_1 направлявся до свого приятеля, з яким до 2023 року проходив військову службу та який мешкає в с.Загнітівка Подольського району Одеської області, не підтверджується жодним доказом та розцінюється судом апеляційної інстанції як відповідна лінія захисту, яка виникла на стадії апеляційного перегляду справи з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення. За поясненнями захисника, ОСОБА_1 до 2023 року проходив військову службу, потім звільнився та після складання протоколу у цій справі (06.01.2025) знов мобілізований, однак матеріалами справи це не підтверджено.

Вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують відсутність умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, сукупність таких обставин, як:

- місце затримання ОСОБА_1 , зокрема на відстані до 5 000 м від лінії державного кордону України на західній околиці с.Загнітків Подільського району Одеської області, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем проживання останнього. Доказів проживання у с.Загнітків приятеля, до якого начебто в день події направлявся ОСОБА_1 з іншими приятелями суду не надано. При цьому, місце затримання - є місцем дії прикордонного режиму;

- спосіб намагання перетину державного кордону поза межами пункту пропуску, що підтверджується зокрема схемою затримання, яка підписана ОСОБА_1 ;

- відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали ОСОБА_1 , як громадянину України чоловічої статі та призовного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану»;

- наявність при собі паспорту громадянина України для виїзду за кордон;

- групою осіб, а саме з громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (призовного віку), у відношення яких за інформацією ЄДРСР 16.01.2025 Кодимським районним судом Одеської області винесені постанови у справах №503/23/25, № 503/25/25 про притягнення до відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, які набрали законної сили;

- визнання ОСОБА_1 під час складання адміністративних матеріалів вини у незаконному намаганні перетину державного кордону України, пояснення мети перетину кордону та погодження зі схемою затримання.

Отже, зважаючи на викладені обставини, введення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону ОСОБА_1 є доведеним.

У протоколі про адміністративне правопорушення достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що не викликає у апеляційного суду будь-яких зауважень з приводу зрозумілості інформації, зазначеної у його змісті.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом, оскільки, у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, зазначено місце здійснення спроби перетину державного кордону та зазначено якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетинання державного кордону.

Відповідно до ст.252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Отже, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України від 18.09.2013 № 898 (далі Інструкція №898), він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.

Посилання захисника на те, що протокол про адміністративне правопорушення не доводить вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, апеляційний суд відхиляє, оскільки зібраними по справі докази повністю доводять вину останнього у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, як і рапорт від 06.01.2025, яким зафіксовано сам факт правопорушення, так і схема затримання від 06.01.2025, на якій зафіксовано місце виявлення групи осіб, що намагались незаконно перетнути державний кордон, зокрема неподалік пп/зн №0244/02, та напрямок їх руху в бік Республіки Молдова, та письмові пояснення ОСОБА_1 від 06.01.2025.

Посилання в апеляційній скарзі щодо не роз`яснення особі, яка притягається до відповідальності, прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом від 06.01.2025, зі змісту якого вбачається, що громадянину ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ч.1 ст.63 Конституції України та ч.1 ст.268 КУпАП, які, більш того, процитовані у протоколі, у підтвердження чого ОСОБА_1 розписався у протоколі. Також ОСОБА_1 розписався у тому, що доповнень та зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення не має, отримав примірник протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, у письмових поясненнях від 06.01.2025 ОСОБА_1 зазначено про роз`яснення положень ст.63 Конституції України, про що останній розписався.

Щодо участі захисника під час складання адмінматеріалів апеляційний суд звертає увагу, що за положеннями ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до відповідальності, має право, серед іншого, користуватися юридичною допомогою адвоката, або іншого фахівця у галузі права, при розгляді справи, а не під час складання адмінматеріалів. При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №000068Е від 06.01.2025, скористався своїм правом на правову допомогу, уклавши 24.01.2025 з адвокатом Морозовим В.Ю. договір про надання юридичних послуг. В суді апеляційної інстанції захисник Морозов В.Ю. приймав участь у судовому засіданні, надавав суду пояснення та заперечення щодо складених матеріалів. Відтак ОСОБА_1 скористався своїм правом на правову допомогу адвоката в суді на власний розсуд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 06.01.2025 о 18:10 на західній околиці с.Загнітків Подільського району Одеської області на відстані до 5000 м від ліні державного кордону України разом із іншими особами. Однак таких заперечень ОСОБА_1 не виклав, а навпаки у власних поясненнях виклав обставини щодо намагання ним незаконно перетнути кордон з метою працевлаштування у Польщі. Апеляційний суд звертає увагу, що іншої мети свого перебування на такій близькості від лінії державного контролю ОСОБА_1 прикордонникам не повідомив. Також у відповідності до ч.3 ст.256 КУпАП ОСОБА_1 не скористався своїм правом на викладення в протоколі про адміністративне правопорушення будь-яких пояснень та зауважень щодо змісту протоколу.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказу заяви ОСОБА_1 від 06.01.2025про визнання вини, яка, за позицією апелянта, написана ОСОБА_1 та ним підписана під психологічним тиском зі сторони прикордонників, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захисник звертались до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього (вчинення психологічного тиску) або оскаржували їх дії у встановленому законом порядку. Доказів неправомірної поведінки працівників прикордонної служби чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Отже, твердження захисника щодо неправомірності дій працівників прикордонної служби не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу. Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що помічник начальника ВПС начальник відділення адміністративно-юрисдикційної діяльності ОСОБА_7 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу та інший матеріалів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні будь-які належні докази як у матеріалах справи, таких і не додано до апеляційної скарги.

Під час розгляду апеляційної скарги не встановлено будь-яких даних про застосування з боку працівників прикордонної служби щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Суд звертає увагу, що апеляційна скарга не містить достатньо обґрунтованих доводів, які б спростовували висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у спробі незаконного перетину державного кордону України поза межами пункту пропуску через державний кордон України за викладеними в протоколі обставинами.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів щодо факту перетинання кордону ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки останньому інкримінується не перетинання державного кордону (незаконне), а спроба незаконного перетинання, що доведено доказами, які містяться в матеріалах справи.

Щодо відсутності відомостей, що місце, де було здійснено затримання, не є дозволеним для проходження людей біля державного кордону, апеляційний суд звертає увагу, що за положеннями пп.3 п.2 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 за №1147, яким визначено поняття прикордонної смуги та місце виявлення ОСОБА_1 в групі інших осіб відноситься до прикордонної смуги.

Доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд розцінює доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_1 як спосіб захисту, спрямований на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни під час апеляційного розгляду, не встановлено.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справи «Гірвісаарі проти Фінляндії», «Проніна проти України»).

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Стягнення ОСОБА_1 визначено місцевим судом в межах санкції інкримінованої статті та з урахуванням положень статей 23, 33 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду, при апеляційному перегляді не встановлено.

У відповідності до положень п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Морозова Вадима Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 24 січня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Артеменко