КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/33441/24

номер провадження: 33/824/1205/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Оксанича Романа Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Оксанича Романа Володимировича, поданої в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Шевченківського районного міста Києва від 09 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного міста Києва від 09 грудня 2024 року, з урахуванням постанови цього ж суду від 18 грудня 2024 року про виправлення описки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Оксанич Р.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного міста Києва від 09 грудня 2024 року. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях особи, що притягується до відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з долучено поліцейськими до матеріалів справи відеозапису відсутній факт зупинки автомобіля та не зафіксовано, що ОСОБА_1 керує транспортним засобом. Натомість на вказаному відеозаписі зафіксовано пішохода, який проходить перевірку на стан сп`яніння.

Зазначає, що для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП поліцейський мав зафіксувати на службову відеокамеру безпосередньо рух транспортного засобу, зупинення поліцейським транспортного засобу під час руху, пояснення ним водію законних підстав такої зупинки згідно зі ст.35 Закону України «Про національну поліцію», пред`явлення доказів порушення водієм Правил дорожнього руху (далі - ПДР) і виключно за таких обставин можна стверджувати про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що суд не може займати позицію обвинувачення, будь-які мінімальні сумніви з приводу вини особи трактуються на її користь. Підтвердженням того, що суддя першої інстанції зайняв позицію обвинувачення є відмова у задоволенні клопотання захисника про витребування в Управлінні патрульної поліції міста Києва сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а саме: газоаналізатора алкотестер драгер ARHE - 0218, яким проводився огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 27 серпня 2024 року.

Також адвокат Оксанич Р.В. подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в в яких зазначив, що повірка приладу «Alcotest 6820» проводилась 08 грудня 2023 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено 27 серпня 2024 року. Тобто даний прилад використовувався 27 серпня 2024 року з простроченим терміном обов`язкового шестимісячного калібрування, що є порушенням вимог пункту 4 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, про місце і час судового засідання повідомлений апеляційним судом своєчасно, в установленому законом порядку. Захисник ОСОБА_1 - адвокат Оксанич Р.В. вважав за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Оксанича Р.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з`ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону суддею першої інстанції дотримано не було.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №118399 від 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 ставиться у вину керування автомобілем «Hyundai Sonata», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по проспекту Берестейський, 68/1 у місті Києві в стані алкогольного сп`яніння.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом. Тобто, перебування особи в стані сп`яніння повинно бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом в такому стані.

Разом з тим, суддею першої інстанції, всупереч положень ст.280 КУпАП, не було достеменно з`ясовано чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 (абз.3,4) постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із подальшими змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а сформульовано правовий висновок про те, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, зокрема за порушення вимог пункту 2.9 а) ПДР, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя першої інстанції послався на докази, які містять:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №118399 від 27 серпня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_1 , 27 серпня 2024 року о 09 год 00 хв. у місті Києві по проспекту Берестейський, 68/1 керував автомобілем «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням газоаналізатора алкотестер драгер ARHE - 0218 під фіксацію на бодікамеру, що підтверджується тестом №535 від 27 серпня 2024 року 09:33:00, результат огляду становить 0,60 проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с.1);

роздруківка тесту на алкоголь газоаналізатора «Drager Alcotest 5820», прилад №ARHE-0218, принтер №ARHE-0024, згідно якого результат тесту становить 0,60‰ (а.с.3А);

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду на стан сп`яніння: 0,60‰ (а.с.4);

відеозапис з боді-камер працівників патрульної поліції (а.с.8).

Однак із таким висновком судді погодитись безспірно не можливо.

Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», суд приходить до висновку про те, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Наявний у матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери поліцейського, який досліджений апеляційним судом, неможливо визнати у якості належного доказу на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на вказаному відеозаписі момент зупинення транспортного засобу та керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксований. Відеокамера фіксувала проходження огляду ОСОБА_1 , який стояв біля автомобіля працівників поліції не на проїзній частині, а на тротуарі.

Таким чином, належних доказів того, що ОСОБА_1 27 серпня 2024 року о 09 год 00 хв. у місті Києві по проспекту Берестейський, 68/1 керував автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №118399 від 27 серпня 2024 року не надано і при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З наведених підстав висновки судді першої інстанції про те, що доводи сторони захисту щодо відсутності відомостей про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, спростовуються дослідженими матеріалами, зокрема відеозаписом з боді-камер працівників поліції, які містяться на DVD-R диску, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не спростовував того, що він керував транспортним засобом, як і того, що останній вживав алкогольні напої, а лише запитав, у працівників поліції чи може хтось інший приїхати та забрати його автомобіль, що не свідчить, що ОСОБА_1 перебував у статусі пішохода, є помилковими, оскільки відомості, які містяться на відеозаписі з боді-камер поліцейських, не підтверджують момент зупинення та керуванням ОСОБА_1 автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , 27 серпня 2024 року о 09 год 00 хв. у місті Києві по проспекту Берестейський, 68/1, тобто виконання функції водія під час руху транспортного засобу.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно приписів ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відсутність в справі беззаперечних доказів факту керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння або яка відмовилась від проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виключає можливість притягнення її до відповідальності за ст.130 КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, із наявного у справі відеозапису із нагрудної камери поліцейського неможливо зробити беззаперечний висновок про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Наведене указує на неналежність відеозапису як доказу вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вищенаведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи не містять і під час апеляційного розгляду справи не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутні докази на спростування доводів, які викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до п.43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Приймаючи до уваги наведене та відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена у поза розумний сумнів.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Оксанича Р.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, а постанова судді Шевченківського районного міста Києва від 09 грудня 2024 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуадвоката Оксанича Романа Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного міста Києва від 09 грудня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов