ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/662/25 Справа № 206/6105/24 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП на нього накладено на адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 340 гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2024 о 22 год. 00 хв. за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри у присутності малолітньої дитини, а саме висловлював на її адресу образи, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, внаслідок чого у потерпілої сторони виникло занепокоєння за власне життя та здоров`я. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

09.11.2024 о 22 год. 00 хв. за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри у присутності малолітньої дитини, а саме висловлював на її адресу образи, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, внаслідок чого у потерпілої сторони виникло занепокоєння за власне життя та здоров`я. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

09.11.2024 о 22 год. 00 хв. за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри ОСОБА_2 , у присутності малолітньої дитини, а саме висловлював на її адресу словесні образи, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, внаслідок чого у потерпілої сторони виникло занепокоєння за власне життя та здоров`я. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

09.11.2024 о 22 год. 00 хв. за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри ОСОБА_2 , а саме висловлював на її адресу словесні образи, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, внаслідок чого у потерпілої сторони виникло занепокоєння за власне життя та здоров`я. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт зазначає, що постанова суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що він не є братом ОСОБА_2 , оскільки в них різні прізвища та по-батькові, та працівниками поліції невірно зазначено кваліфікацію його дій, оскільки самі по собі нецензурні висловлювання чи словесні образи, не формують собою психологічного насильства, та утворюють склад адміністративного правопорушення лише в тому випадку, якщо такі дії викликали у потерпілої особи побоювання за свою безпеку.

Також зазначає, що між ним та ОСОБА_2 відбувся побутовий конфлікт на ґрунті різних поглядів помешкання в квартирі.

Зауважує, що судом першої інстанції не встановлено, які конкретно образи висловлювались і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої, або що могли завдати таку шкоду.

В судове засідання апеляційного суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, від ОСОБА_1 також надійшла заява про розгляд справи без його участі, але їх неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ч. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Як було встановлено судом першої інстанції, 09.11.2024 о 22 год. 00 хв ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри ОСОБА_2 , у присутності малолітньої дитини, а саме висловлював на її адресу словесні образи, погрожував фізичною розправою, принижував честь та гідність, внаслідок чого у потерпілої сторони виникло занепокоєння за власне життя та здоров`я.

Проаналізувавши зміст наданих матеріалів вважаю, що поведінка ОСОБА_1 за наведених обставин, має ознаки психологічного насильства, яка в свою чергу очевидно могла спричинити емоційну невпевненість, занепокоєння за власне життя та здоров`я, та зашкодити психологічному здоров`ю потерпілої.

Доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відсутність в його діях вчинення домашнього насильства та наявність побутового конфлікту не є переконливими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки висловлювання на адресу потерпілої нецензурних, образливих слів, погроза фізичною розправою та приниження честі та гідності, також є проявом психологічного насильства.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності у працівників поліції необхідності складання чотирьох протоколів про адміністративне правопорушення відносно одних і тих самих обставин справи, однак вказані обставини не спростовують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги щодо обставин події вважаю не достатньо переконливими, з огляду на те, що вони головною мірою мають формальний характер, а в решті полягають у переоцінці окремих доказів на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, з наданням їм оцінки, яка не відповідає їх дійсному змісту та не узгоджується з іншими доказами, а також в акцентуванні уваги на другорядних обставинах, що не мають істотного значення і не спростовують винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні .

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко