Провадження № 3/638/516/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., за участю секретаря судового засідання Дрозденко У.С., адвоката Полянчука В.Б., розглянувши у режимі відеоконференції адміністративні матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи не повідомив, за адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП),

встановив:

До суду надійшли адміністративні матеріали від Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №105626 від 03.11.2024, 03.11.2024 о 21 год. 32 хв. У місті Харків по вулиці Клочківській, 59, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ2101, ДНЗ НОМЕР_1 (належить ОСОБА_2 ) з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНКЛ за адресою: місто Харків, вулиця Ахієзерів, 18 а, у відповідного лікаря-нарколога відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 130 КУпАП України.

Представник Званчука К.Г. надав клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, протокол серії ЕПР 1 №165626 від 03.11.2024 на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП України, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №165626 інспектор поліції зазначає, що підставою для огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння стало те, що у нього виявленно такі ознаки наркотичного сп`яніння, як звужені зіниці, що не реагують на світло;неприродна блідість обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Однак, захисник Званчука К.Г. вважає, що такі твердження інспектора патрульної поліції є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки із пояснень ОСОБА_1 та наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що він на протязі усього часу спілкування із працівником патрульної поліції, поводить себе спокійно, координація рухів та мови у нього не порушена, пальці його рук не тремтять та він має цілком природне забарвлення шкіряного покриву, працівники поліції не здійснювали перевірку реагування його зіниць на світло.

Окрім того, захисник Званчука К.Г. зазначає про необґрунтованість та незаконність вимоги інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 про проходження медичного огляду на стан сп`яніння підтверджується результатами лабораторних досліджень з медичної лабораторії «ЕКОТЕСТ» (лабараторний аналіз №624246 від 05.11.2024), згідно яких в організмі ОСОБА_1 не виявлено наркотичних засобів та речовин. Також захисник наголошує на тому, що з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції вбачається, що підставою для направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я стало не встановлення у нього ознак наркотичного сп`яніння вичерпний перелік яких наведений у пункті 4 Розділу 1 Інструкції 1452/735, а виявлення в інформаційно-телекомунікаційні системі МВС інформації про те, що відносно ОСОБА_1 напередодні було складено протокол за статтею 130 КУпАП

Захисник вказує на те, що оскільки співробітники патрульної поліції, не зафіксували та не задокументували факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з підстав наведених у частині першій статті 35 Закону України «Про національну поліцію», тобто в установленому законом порядку за порушення водієм транспортного засобу відповідного пункту ПДР України, то вимога інспектора патрульної поліції про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною та протиправною і у такому випадку у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Захисник також стверджує, що з пояснень, ОСОБА_1 вбачається, що йому не вручено копії направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не ознайомлено з його змістом.

Сторона захисту вважає, що рапорт, наданий до матеріалів справи, не може бути визнанний судом, як належний та допустимий доказ вини підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у розумінні статті 251 КУпАП, рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (висновок Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16-а). Також, на думку захисника, про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 міг перебувати в стані сп`яніння свідчить невідсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Захисник Званчука К.Г. у судовому засіданні 13.05.2025 підтримав клопотання про закриття провадження у справі та обставини, зазначені в його обгрунтування, справу просить закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП України, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом у встановленому порядку, а рапорт працівника поліції є внутрішнім документом і не може бути доказом у цій справі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення захисника Званчука К.Г., суд керується таким.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (пункт 1.3 ПДР України).

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність згідно з частиною першою статті130 КУпАП.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року в справі "Кобець проти України".

Пунктом 2.4. ПДР встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки. (п.8.9 ПДР).

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.9 (а) ПДР).

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Так, згідно з п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п.6,7 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що полягає у відмові проходження огляду на стан сп`яніння, підтверджується такими доказами у їх сукупності:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 105626 від 03.11.2024;

- направленням на огляд транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.11.2024;

- рапортом інспектора взводу №2 роти № 1 батальйону № 4 УНП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції О. Решітька від 03.11.2024;

- відеозаписом бодікамер;

- довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 від 16.07.2020.

У рішенні «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Наявність вручення чи невручення водію направлення на огляд водія до медичного закладу не є підставою для визнання порушень проведення огляду на визначення стану сп`яніння водія неправомірним, оскільки такі дії не спростовують вини чи недоведеність вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Також не є слушним посилання сторони захисту на відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, що було підставою для зупинки транспортного засобу, тому що правомірність дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не підлягають встановленню в даному проваджені, оскільки предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо відмови особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (наразі з відео бодікамер поліцейських вбачається, що причина зупинки названа ОСОБА_1 ).

Суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Згідно з положеннями статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлено.

З урахуванням викладеного, для запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень, суд вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що є достатньою мірою відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно достатті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 130, 251, 283, 284, 285, 287 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суд

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до положень статтей 307, 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Реквізити для сплати штрафу та судового збору розміщені на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду м. Харкова у розділі «Громадянам», підрозділи "Сплата штрафів" та "Сплата судового збору за рішеннями про стягнення судового збору на користь держави" (веб-адреса сторінки: https://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Харкова.

Штраф вноситься порушником в установу банку України та має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу зазначеного у цій постанові.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Суддя О. В. Малахова