СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/8506/25 пр. № 3/759/3623/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Дячук С.І., у присутності особи, яка притягається до відповідальності, розглянувши справу про адмінправопорушення, матеріали якої надійшли з УПП в м. Київ, стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-н України, не працює, ІПН відсутній в матеріалах справи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

звинуваченого у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 05 квітня 2025 року, близько 08 год. 40 хв., керуючи в м. Київ по вул. Жмеринська, 32-а, автомобілем «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота тощо), на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння від проходження такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 у поясненнях до протоколу свою винуватість не визнав, посилаючись на те, що не був водієм транспортного засобу, який зупинили працівники поліції, будучи допитаним у судовому засіданні він пояснив, що звернувся до свого знайомого з тим, щоб той відвіз його на СТО на його, ОСОБА_1, автомобілі «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 , на шляху вони зупинилися за місцем проживання вказаного знайомого, якого він очікував на передньому пасажирському сидінні у вказаному автомобілі, а тому не мав статусу водія, коли до нього підійшли працівники поліції та почали висувати претензії щодо документів на машину, якою він не керував та згодом щодо стану сп?яніння. Він відмовився від пропонованого поліцейськими огляду на стан сп?яніння, оскільки не мав статусу водія.

Під час судового розгляду суд, керуючись правилами ст. 131-2 Конституції України, ст. ст. 268, 271 КУпАП, відмовив у задоволенні клопотання гр-на ОСОБА_2 про допуск до участі в даній справі як захисника особи, яка притягається до відповідальності, який як фахівець у галузі права за відсутності належно підтверджених повноважень захисника в справі про адміністративне правопорушення, яким може бути або адвокат, або інший фахівець у галузі права, який виключно за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, фактично в межах даної справи на підставі довіреності, укладеної в порядку ЦК України, надавав ОСОБА_1 окремі види правової допомоги, що не заборонено законом.

Гр-ном ОСОБА_2 не подано до суду документів на підтвердження його повноважень захисника ані як адвоката, ані як фахівця у галузі права, який має право на надання правової допомоги за законом, до якого покликається ст. 271 КУпАП.

Дійсно ст. 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. Однак, за чіткими правилами ст. 131-2 цієї ж Конституції для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, а тому виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Встановлені законом винятки щодо представництва в суді (у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена) не є актуальними для даного провадження.

Перевіряючи ці положення Конституції України на рівні законопроекту на їх відповідність вимогам ст. 157 та 158 Конституції України, Конституційний Суд України у своєму висновку від 20 січня 2016 року № 1-в/2016 (Справа № 1-15/2016) за зверненням Верховної Ради України зазначив, що адвокат має необхідний професійний рівень та можливість забезпечити реалізацію права особи на захист та представництво її інтересів у суді, а встановлення на законодавчому рівні винятків щодо представництва в суді іншими, ніж адвокат, особами обумовлене особливостями лише вказаних вище категорій справ чи статусу особи, права, свободи чи інтереси якої підлягають захисту.

З огляду на те, що залучивши фахівця в галузі права, ОСОБА_1 продемонстрував перед судом своє бажання мати захисника, суд відкладав розгляд справи на інший день з тим, щоб створити для особи реальні можливості залучити в разі його бажання захисника. Натомість ОСОБА_1 15 травня 2025 року в судове засідання прибув самостійно, захисника за своїм бажанням не залучив, інших клопотань з цього приводу не заявляв.

Не зважаючи на захисну версію, вина ОСОБА_1 у вказаному адмінпорушенні підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема даними, що містять протокол про адмінпорушення, нереалізоване направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп?яніння, облікові дані на водія ОСОБА_1 як власника автомобіля «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 , а також дані відеофіксації цих подій на камеру поліцейськими (файл «291263»). Зокрема, на вказаному відеозаписі з різних ракурсів фіксується зупинка автомобіля «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого перебуває одна особа чоловічої статі, яка перед працівником поліції пересідає на переднє пасажирське місце, що вголос констатовано працівником поліції (з 25 сек. запису), саме ця особа, далі перебуваючи вже на передньому пасажирському сидінні, з?ясовує причини зупинки свого автомобіля, приховує дані про себе, поводить себе агресивно, підвищуючи тон на працівників поліції та перебиваючи їх відповіді на свої ж запитання, відмовляється надати будь-які документи, що посвідчують особу, з надуманих причин викликає інший наряд поліції (01 хв. 42 сек., 02 хв. 50 сек., з 03 хв. 25 сек., з 15 хв. 15 сек. тощо запису). На далі, як фіксується безперервним відеозаписом, вказаний водій, особа якого встановлена за паспортними даними як ОСОБА_1 , продовжує наполягати на своєму статусі пасажира вказаного авто і взагалі заперечує належність останнього до себе (38 хв. 55 сек. запису), фіксуються виявлення працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 (з 40 хв. запису), процедура притягнення водія до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (з 42 хв. запису), вдруге фіксується виявлення працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 (з 45 хв. 30 сек. запису) та його категорична відмова на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та у лікарні з посиланням на те, що він не водій, а пасажир (з 46 хв. 35 сек. запису), фіксується ознайомлення водія з протоколом про адмінпорушення за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП (з 01 год. 07 хв. 30 сек. запису).

Всі вказані дані у своїй сукупності вказують на доведеність поза розумним сумнівом таких обставин: а) статус ОСОБА_1 як водія вказаного транспортного засобу, при цьому звертає на себе увагу те, що попри тривале спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 очевидно не зміг пояснити спосіб пересування автомобіля, в якому він знаходився один, перед його зупинкою працівниками поліції, аніж його керування ним особисто, не вказував він і на те, куди міг подітися водій автомобіля, якщо вже і приймати до уваги його захисну версію, безглуздість якої, з огляду на зафіксовані на відео обставин подій, є очевидною - вказані обставини ОСОБА_1 намагався виправити в судовому засіданні, проте і суду не дав можливітсь опитати з його слів справжнього водія, вказавши дані про нього; б) поведінка ОСОБА_1, що не відповідає обстановці, але спрямована виключно на ухилення від відповідальності, провокацію поліцейських на допущення помилок при складанні адмінматеріалів; в) явні ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1, який перед зупинкою працівниками поліції керував автомобілем «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема, порушення мови, що переконливо зафіксовано на наданому до протоколу відеозаписі з камер поліцейських, виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння неодноразово наголошувалися останньому як підстава для огляду на стан такого сп`яніння і поліцейськими; г) як наслідок, наявність для працівників поліції очевидних підстав вважати, що даний водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а тому останній підлягав оглядові на такий стан; ґ) чітка та неодноразова пропозиція водію з боку працівників поліції пройти вказаний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або, в разі його незгоди, в спеціалізованому закладі охорони здоров`я, та категорична відмова від такого огляду з боку ОСОБА_1 як водія з підстав заперечення статусу водія, тобто в принципі); д) відповідність вказаних дій працівників поліції вимогам п. 2.5 Правил дорожнього руху у їх взаємозв`язку із правилами, які встановлені ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння…, затвердженою наказом МВС, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735.

Суд критично оцінює захисну версію подій, яку повідомив ОСОБА_1 суду, оскільки вона спростована дослідженим відеозаписом з місця події.

Згідно з вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння. Отже, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 порушив ці вимоги Правил, а саме відмовився на вимогу працівника поліції пройти огляд у встановленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні на ОСОБА_1 стягнення суд, згідно з вимогами ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, дані про його особу, який до адмінвідповідальності притягається не вперше. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1, не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом.

На підставі викладеного і, керуючись ст. ст. 221, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адмінпорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за ухвалення постанови про накладення адмінстягнення в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму, тобто в сумі 605 грн. 60 коп.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ С.І. ДЯЧУК