Справа № 446/670/25 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 33/811/544/25 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кам`янка-Бузького районного суду районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року,

встановив:

постановою Кам`янка-Бузького районного суду районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП: за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень; за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 адміністративний штраф в розмірі 510,00 (п`ятсот десять гривень) та судовий збір на користь держави (стягувачем є Державна судова адміністрація) у розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови, 02.03.2025 близько 18.00 год., ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 умисно висловлював образи, нецензурну лайку, погрози фізичної розправи відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , чим завдав шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_2 . Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Окрім того, 02.03.2025 близько 18.00 год., ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , умисно висловлюючи образи, нецензурну лайку, погрози фізичної розправи відносно колишньої дружини ОСОБА_2 в присутності неповнолітніх дітей, завдав шкоду психічному здоров`ю неповнолітнім дітям: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Кам`янка-Бузького районного суду районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року щодо нього та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що йому не надали можливість ознайомитися із матеріалами справи, а суд належним чином не дослідив докази, наявні у матеріалах справи, фактичні обставини справи і надав таким неправильну та необґрунтовану оцінку.

Стверджує, що завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілим, як обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАп, у даному випадку не встановлено.

Зазначає, що працівники поліції формально віднеслись до своїх обов`язків, взявши за основу тільки заяву ОСОБА_2 , а суд першої інстанції не намагався встановити істину у справі. Звертає увагу на те, що два протоколи складені у порушення законодавчих вимог лише 19 березня 2025 року, хоча дата вчинення адміністративного правопорушення 02 березня 2025 року, примірники апелянту не надано. Тому такі протоколи не відповідають вимогам ч.2 ст.254 КУпАП, є недопустимим та неналежним доказом, оформлені із порушенням встановленого порядку.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Потерпіла ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду не з`явилася, про причину неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Крім того, згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 30 квітня 2025 року судова повістка сформована у електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_2 ,що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

Також, суд апеляційної інстанції судове засідання, призначене на 30 квітня 2025 року вже відкладав за заявою ОСОБА_2 .

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Згадані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані у повному обсязі і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП за обставин, наведених у оскаржуваній постанові.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 , викладену в апеляційній скарзі, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними: даними, що містяться у протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАД № 227388 від 19 березня 2025року; серії ВАД № 688280 від 19 березня 2025 року, письмовою заявою ОСОБА_2 від 03 березня 2025 року; письмових поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; інших матеріалах справи у їх сукупності та взаємозв`язку.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП та обґрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 02 березня 2025 року заподіяв психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини і неповнолітніх дітей та заподіяв їм шкоду, не знайшли свого підтвердження та є лише суб`єктивним сприйняттям правопорушником обставин події.

Враховуючи викладене, аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення, та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, які описані у ньому, дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, які ставляться йому у провину, зміст протоколів відповідає диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони ні окремо, ні в сукупності, не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а тому не можуть слугувати підставами для його скасування.

Апеляційний суд враховує і те, що докази наявні в матеріалах справи взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об`єктивності та суперечливості, як на те вказує апелянт, не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви в об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_1 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Кам`янка-Бузького районного суду районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кам`янка-Бузького районного суду районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ