Провадження № 33/801/456/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_2 ) , за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме 10 840 785,40 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 100% вартості експортованого товару (загальною вагою 82 975,5 кг) у розмірі 10 840 785,40 грн, а також 605,60 грн судового збору на користь держави.

У постанові суду вказано, що Управлінням боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Вінницької митниці здійснено перевірку законності експорту ТОВ «АГРО БЛАНШ» (вул. Академіка Вільямса, 59-Е, офіс 11А, м. Одеса, Одеська обл., Україна, ) товару «Горіх волоський», що декларувався підприємством за електронними митними деклараціями (далі - ЕМД) від 27.04.2023 № 23UA06U6, від 12.05.2023 № 23UA38U3, від 19.05.2023 № 23UA99U6 та товару «Ядро волоського горіха», що декларувався за ЕМД від 11.05.2023 № 23UA86U3.

В результаті перевірки встановлено, що до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Вінниця» Вінницької митниці у період з 27.04.2023 по 19.05.2023 підприємством ТОВ «АГРО БЛАНШ» подано ЕМД на товар «Горіх волоський», що декларувався підприємством за електронними митними деклараціями від 27.04.2023 № 23UA06U6, від 12.05.2023 № 23UA38U3, від 19.05.2023 № 23UA99U6 та товар «Ядро волоського горіха», що декларувався за ЕМД від 11.05.2023 № 23UA86U3.

Експорт вказаних товарів здійснювався на підставі зовнішньоекономічного контракту від 15.03.2023 № 1-23/КВ, укладеного між підприємством ТОВ «АГРО БЛАНШ» (вул. Академіка Вільямса, 59-Е, офіс 11А, м. Одеса, Одеська обл., Україна, ) в особі директора ОСОБА_1 та іноземним підприємством «KB ІMPEХ LTD» (5, South Charlotte Street, Edinburg, Great Britain, Reg. No SC735865) в особі директора ОСОБА_2 ).

Загальна вага експортованого товару за вказаним контрактом складає 82 975,5 кг та загальна вартість 10 840 785,40 грн.

За допомогою мережі Інтернет встановлено, що згідно з офіційним реєстром Департаменту бізнесу, енергетики та промислової стратегії Великої Британії за посиланням «https://www.gov.uk», директором іноземного підприємства «KB ІMPEХ LTD» є громадянин України ОСОБА_3 .

З метою здійснення повної та всебічної перевірки Вінницькою митницею на відому електронну адресу директору підприємства «KB ІMPEX LTD» направлено запит від 31.05.2024 щодо законності зовнішньоекономічних операцій з товарами, які експортовані за межі митної території України ТОВ «АГРО БЛАНШ» на підставі зовнішньоекономічного контракту від 15.03.2023 № 1-23/КВ.

Вінницькою митницею отримано електронний лист від 31.05.2024, згідно з яким підприємство «KB ІMPEX LTD» не підтверджує факт укладання контракту від 15.03.2023 № 1-23/КВ з підприємством ТОВ «АГРО БЛАНШ» ().

В гр. 44 (подані документи) вказаних ЕМД наявна сканована копія договору поставки від 25.08.2023 № КВI-РС-1 (код документу 4100), який скріплений підписами і печатками сторін та відомості про підприємство «KB IMPEX LTD», зазначені в доповненні до гр. 8 (одержувач) зазначених ЕМД.

Декларування вказаних товарів за зазначеними ЕМД здійснювалось керівником, особою уповноваженою на роботу з митницею ТОВ «АГРО БЛАНШ» () громадянкою України ОСОБА_1 .

18.06.2024 на відому митному органу адресу надіслане запрошення щодо прибуття до Вінницької митниці в термін до 11.07.2024 керівника ТОВ «АГРО БЛАНШ» гр. України ОСОБА_1 з метою проведення опитування за вищезазначеними фактами.

Станом на 12.07.2024 гр. України ОСОБА_1 до митниці не прибула, про причини неприбуття митницю не повідомила, письмових пояснень на адресу митниці не надходило.

Отже, в результаті проведеної перевірки встановлено, що товар «Горіх волоський», що декларувався за ЕМД від 27.04.2023 № 23UA06U6, від 12.05.2023 № 23UA38U3, від 19.05.2023 № 23UA99U6 та товару «Ядро волоського горіха», що декларувався за ЕМД від 11.05.2023 №23UA86U3, переміщено через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, а саме шляхом подання митному органу як підставу для переміщення такого товару документів, що містять неправдиві відомості щодо одержувача, а саме зовнішньоекономічного контракту від 15.03.2023 № 1-23/КВ, який містить неправдиві відомості щодо одержувача підприємства «KB IMPEX LTD» (5, South Charlotte Street, Edinburgh, Great Britain Reg. No SC735865).

З метою встановлення всіх обставин справи Вінницькою митницею на Одеську митницю надіслано доручення в порядку ст. 518 МК України від 07.08.2024 та 29.08.2024 щодо проведення опитування гр. ОСОБА_1 відносно обставин укладання зовнішньоекономічного контракту між ТОВ «АГРО БЛАНШ» та іноземним підприємством «KB ІMPEХ LTD» і витребування належним чином завіреної копії зовнішньоекономічного контракту від 15.03.2023 № 1-23/КВ.

Згідно з інформацією, наданою Одеською митницею по направлених дорученнях встановлено, що посадовими особами Одеської митниці здійснено виїзд за адресою реєстрації ТОВ «АГРО БЛАНШ», за результатами якого встановлено, що за вказаною адресою ТОВ «АГРО БЛАНШ» та її керівник не знаходяться, двері офісу зачинені, зі слів охорони будівлі, приміщення на даний час нікому не здається.

Також посадовими особами Одеської митниці з метою опитування гр. ОСОБА_1 було направлено лист-виклик, на який вона не з`явилася та додатково повідомлено, що за адресою реєстрації вказаної громадянки знаходяться різні нежилі приміщення, а також комунальна установа «Одеський міський центр обліку бездомних громадян», який є місцем масової реєстрації громадян, тому за вказаною адресою гр. ОСОБА_1 не встановлено.

Таким чином, декларантом гр. України ОСОБА_1 вчинено дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо одержувача, а саме надано до митного оформлення зовнішньоекономічний контракт від 15.03.2023 № 1-23/КВ. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Не погодившись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та закрити провадження у справі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги скаржниця зазначає, що митний орган не довів належними та допустимими наявність недоліків у поданих йому митних документах, зокрема, контракті від 15.03.2023 № 1-23/КВ купівлі-продажу товару, вантажно-митних деклараціях, інвойсах, як не встановлено, які саме документи складені з порушенням законодавства.

Матеріали справи містять докази здійснення господарських операцій у межах вказаного контракту. Вантажно-митні декларації, якими оформлено експорт товару контрактом, повністю відповідають вимогам митного законодавства.

Товар після митного оформлення було випущено у вільний обіг, тобто автентичність наданих ТОВ «АГРО БЛАНШ» документів не викликала сумнівів у митного органу.

Окрім того 14 березня 2025 року іноземне підприємство «KB ІMPEХ LTD» надало ТОВ «АГРО БЛАНШ» відповідь про те, що між сторонами дійсно був укладений контракт від 15.03.2023 № 1-23/КВ, що свідчить про помилковість доводів митного органу та висновків суду першої інстанції.

Також ОСОБА_1 просить поновити їй строк на подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи поважність його пропуску тим, що у судовому засіданні вона присутня не була, копію постанови вона отримала лише 13 березня 2025 року.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, при цьому надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник Вінницької митниці в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ст. 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, 2 статті 55, пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі «Зубак проти Хорватії» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст. 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Із матеріалів справи вбачається, що у судових засіданнях ОСОБА_1 участі не брала. Процесуальні документи надсилалися судом першої інстанції на зареєстровану адресу місця проживання ОСОБА_1 , однак були повернуті без вручення із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому скаржником у апеляційній скарзі зазначено, що з 01.03.2024 року її фактичне місце проживання відрізняється від місця реєстрації, і на підтвердження даної обставин надано копію договору найму (оренди) житла.

Відповідно до супровідного листа (а.с. 69) на адресу ОСОБА_1 було направлено копію постанови суду від 16.01.2025 року, однак докази його вручення чи повернення в матеріалах справи відсутні.

Водночас, вже після ухвалення у даній справі судового рішення, ОСОБА_1 неодноразово зверталася на електронну пошту суду із заявами про надання їй інформації щодо справи, проте будь-яких відповідей на вказані заяви матеріали справи не містять.

На а. с. 74 міститься клопотання адвоката Е. Ібадова в інтересах ОСОБА_1 із відміткою про отримання ним копії постанови суду 13 березня 2025 року.

Вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку 21 березня 2025 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, та була повернута постановою Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2025 року.

Вдруге апеляційна скарга подана 18 квітня 2025 року.

При цьому, положення ст. 294 КУпАП не містять заборони для повторного подання апеляційної скарги із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження підтверджуються матеріалами справи та є поважними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом.

Отже, строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

В силу вимог статті 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог статей 278, 280 КУпАП, ст. 489 МК України суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за який законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, адміністративне правопорушення складається з об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відповідно до статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Тобто при складанні протоколу про порушення митних правил враховуються ознаки складу правопорушення, які мають узгоджуватись з диспозицією статті, до відповідальності за якою притягується особа. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Об`єктивною стороною правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи.

Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю це їх переміщення через митний кордон різними шляхами, зокрема, шляхом подання до митного органу підроблених документів, які містять неправдиві дані.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Виходячи із аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках, зокрема, коли вона особисто здійснює декларування товарів або як власник або як уповноважений власником. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Суб`єктивна сторона для кваліфікації дій за статтею 483 МК України характеризується умисною формою вини.

Умисел полягає у тому, що винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів через митний кордон України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку, у тому числі і шляхом подання до митного органу України підроблених документів, які містять неправдиві дані.

Підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів. Тобто ті, що подаються митному органу на кордоні та є підставою для пропуску товару на митну територію України.

Судом встановлено, що митному органу було надано укладений контракт від 15 березня 2023 року купівлі-продажу товару № 1-23/КВ, укладений між ТОВ «Агро БЛАНШ», в особі директора ОСОБА_4 (Продавець) та фірмою «KB IMPEX LTD», в особі директора ОСОБА_5 (Покупець).

За вказаним договором Продавець зобов`язується продати товар, а Покупець сплатити за товар, згідно з комерційними інвойсами, на кожне постачання, які є невід`ємною частиною цього контракту.

Контракт було підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками (а. с. 16-17).

В зоні діяльності Вінницької митниці 07 травня 2023 року, 21 травня 2023 року, 22 травня 2023 року, 29 травня 2023 року підприємством ТОВ «АГРО БЛАНШ» здійснено експорт товарів на підставі контракту від 15 березня 2023 року № 1-23/КВ, подано чотири електронні митні декларації типу «ЕК 10 АА», які прийнято до митного оформлення (а. с. 8, 10, 12, 14).

31 травня 2024 року заступник начальника Вінницької митниці звернувся до директора «KB IMPEX LTD» ОСОБА_5 із запитом, у якому просив підтвердити або спростувати факт укладення контракту від 15 березня 2023 року № 1-23/КВ із ТОВ «АГРО БЛАНШ» (а. с. 18).

Листом від 31 травня 2024 року, директор «KB IMPEX LTD» повідомив заступника начальника Вінницької митниці про те, що «KB IMPEX LTD» не підтверджує факт укладання контракту від 15 березня 2023 року № 1-23/КВ із ТОВ «АГРО БЛАНШ».

Вказане стало підставою для складання відносно ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил.

Разом з тим, із поданих ОСОБА_1 документів вбачається, що 14 березня 2025 року директор ТОВ «АГРО БЛАНШ» звернувся із листом-запитом до «KB IMPEX LTD», у якому просив:

- підтвердити або спростувати факт укладення між ТОВ «АГРО БЛАНШ» і «KB IMPEX LTD» контракту купівлі-продажу товару № 1-23/КВ від 15 березня 2023 р.;

- підтвердити або спростувати інформацію, наведену у листі «KB IMPEX LTD» вих. № 24/05/31/6 від 31 травня 2024 р., що був адресований заступнику начальника Вінницької митниці (а. с. 83).

Із відповіді на вказаний запит встановлено, що 14 березня 2025 року директор «KB IMPEX LTD» ОСОБА_3 на лист-запит ТОВ «АГРО БЛАНШ» повідомив, що дійсно за результатами проведених переговорів між КВ IMPEX LTD (Покупець) і ТОВ АГРО БЛАНШ» (Продавець) 15 березня 2023 року було укладено контракт № 1-23/КВ купівлі-продажу товару, згідно з пунктом 1.1. якого Продавець зобов`язується продати товар, а Покупець сплатити за товар, згідно з комерційними інвойсами, на кожне постачання, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Можливе постачання товару у вигляді зразків продукції на безоплатній основі.

Зі сторони «KB IMPEX LTD» контракт № 1-23/КВ від 15 березня 2023 купівлі-продажу товару було підписано директором ОСОБА_6 , а зі сторони ТОВ «АГРО БЛАНШ» - директором ОСОБА_7 .

За вказаним контрактом № 1-23/КВ від 15 березня 2023 купівлі-продажу товару «KB IMPEX LTD» отримало від ТОВ «АГРО БЛАНШ» товар горіх волоський та ядро волоського горіха, в загальній кількості 82 975,5 кг. Претензії щодо виконання ТОВ «АГРО БЛАНШ» контрактних зобов`язань, у «KB IMPEX LTD» відсутні.

Щодо листа «KB IMPEX LTD» вих. № 24/05/31/6 від 31 травня 2024 р., який було надіслано заступнику начальника Вінницької митниці, повідомив, що обставини, наведені у ньому, не відповідають дійсності, а відтак такий лист є помилковим. За результатами проведеної внутрішньої перевірки встановлено, що вказаний лист вих. № 24/05/31/6 від 31 травня 2024 р. було складено працівником (секретарем) «KB IMPEX LTD», який:

- не володіє інформацією щодо укладення «KB IMPEX LTD» контрактів, у тому числі, і контракту № 1-23/КВ від 15 березня 2023 купівлі-продажу товару, який було укладено з ТОВ «АГРО БЛАНШ»,

- не погодив проект листа вих. № 24/05/31/6 від 31 травня 2024 р. з керівником відділу продажів «KB IMPEX LTD» (а. с. 82).

Сукупність вказаного свідчить, що митний орган як єдину підставу для складення протоколу визнав лист від 31 травня 2024 року, яким директор «KB IMPEX LTD» не підтвердив факт укладання контракту № 1-23/КВ від 15 березня 2023 з ТОВ «АГРО БЛАНШ». Вказаний лист є єдиним доказом у справі, яким митний орган обґрунтовує наявність складу правопорушення.

В той же час ОСОБА_1 надала суду лист діаметрально протилежного змісту, згідно із яким 14 березня 2025 року директор «KB IMPEX LTD» ОСОБА_3 підтвердив укладення контракту № 1-23/КВ від 15 березня 2023 купівлі-продажу товару. Зазначив, що «KB IMPEX LTD» отримало від ТОВ «АГРО БЛАНШ» товар за вказаним контрактом, тобто виконання ТОВ «АГРО БЛАНШ» контрактних зобов`язань. При цьому із вказаного листа слідує і пояснення щодо направлення листа «KB IMPEX LTD» вих. № 24/05/31/6 від 31 травня 2024 року на запит митного органу, із зазначенням невідповідності вказаних у ньому даних дійсності, із наданням пояснення щодо причин вказаного.

Відповідно до ст. 382 ГК України, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами. Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнаний недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або чинним міжнародним договорам, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Законом може бути встановлений особливий порядок укладення, виконання і розірвання окремих видів зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. У разі експорту послуг (крім транспортних) зовнішньоекономічний договір (контракт) може укладатися шляхом прийняття публічної пропозиції про угоду (оферти) або шляхом обміну електронними повідомленнями, або в інший спосіб, зокрема шляхом виставлення рахунка (інвойсу), у тому числі в електронному вигляді, за надані послуги. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, зовнішньоекономічний договір (контракт) це домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їхніх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їхніх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності. ЗЕД як приватно-правовий договір є вольовою дією його сторін, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання цих сторін досягти певних цивільно-правових результатів (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки відповідно до істотних умов ЗЕД).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В матеріалах справи наявна копія Контракту (купівлі-продажу товару) № 1-23/КВ, укладеного 15 березня 2023 року між ТОВ «АГРО БЛАНШ» в особі директора ОСОБА_4 (Продавець) та фірмою «KB IMPEX LTD» в особі директора ОСОБА_5 (Покупець). Вказаний контракт не розірваний, у встановленому законом порядку не визнаний недійсним, неукладеним та (або) нікчемним.

Митний орган в протоколі про адміністративне правопорушення стверджує про неукладеність цього контракту, що підтверджується листом «KB IMPEX LTD» від 31 травня 2024 року.

01 червня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 906/355/19 (ЄДРСРУ № 89578746) досліджував питання щодо визнання договору неукладеним.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19.

Тобто позиція Верховного суду із вирішення питання неукладеності договору, є сталою та незмінною.

В справі що розглядається за наявності фізичного примірника Контракту (купівлі-продажу товару) № 1-23/КВ від 15 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «АГРО БЛАНШ» та фірмою «KB IMPEX LTD», який підписаний обома сторонами, скріплений печатками, містить усі істотні умови, необхідні для зовнішньо-економічного договору (контракту), виконаний - немає підстав стверджувати, що такий договір є неукладеним.

З огляду на це, довідка фірми «KB IMPEX LTD» від 31 травня 2024 року не може слугувати доказом неукладеності Контракту, адже вирішення питання чи був укладений договір чи ні, можливе в ході вирішення спору про право.

Водночас у межах справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності суд неповноважний вирішувати питання укладеності, дійсності, нікчемності правочину, тощо, такі докази має надавати орган, який уповноважений складати протоколи про адміністративні правопорушення, що в даній справі зроблено не було.

Доказами у справі про порушення митних правил, згідно приписів ч. 1 ст. 495 МК України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, апеляційний суд виснує, що матеріали справи про порушення митних правил окрім протоколу про порушення митних правил № 0258/10100/24 від 12 липня 2024 року, та вказаної довідки фірми «KB IMPEX LTD» від 31 травня 2024 року, не містять жодних доказів, які б поза розумним сумнівом дозволили зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 483 МК України.

Таким чином суд першої інстанції не повною мірою виконав обов`язок зі встановлення усіх обставин справи та оцінки доказів, застосувавши формальний підхід як до повідомлення ОСОБА_1 про наявне судове провадження так і до розгляду справи, та дійшов передчасного і хибного висновку про визнання її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, є законні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної постанови у зв`язку з недоведеністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Керуючись ст. ст. 247, 280, 283, 294 КУпАП, ст. 483 МК України,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук