Справа №751/2911/25
Провадження №3/751/1159/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.

при секретарі Овдій О.М.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі:

захисник-адвокат Корчовий В.В.,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2025 р. о 18 год. 55 хв. м. Чернігів, вул. Незалежності, 82, водій ОСОБА_1 керував т/з «TOYOTA AURIS» /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці за допомогою приладу Драгер ARLM 0398, результат позитивний 1,91 ‰ проміле. З результатом приладу не згоден, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння в медичному закладі у лікаря нарколога у встановленому законом порядку відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, особисто не з`явився, забезпечив представлення своїх інтересів захисником.

Захисник-адвокат Корчовий В.В. просив закрити провадження в справі. Узагальнений зміст заперечень сторони захисту зводився до того, що зупинка транспортного засобу була безпідставною, наполягав на тому, що виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння були удаваними, наголошував на психологічний тиск з боку інспекторів поліції по відношенню до ОСОБА_1 . Крім того просив звернути увагу на те, що на відео не зафіксовано герметичність та розкриття газовимірювальної трубки до Драгеру.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених у судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №274294 від 17.03.2025 року та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 17.03.2025 р. 18 год. 55 хв. м. Чернігів, вул. Незалежності, 82, водій ОСОБА_1 керував т/з «TOYOTA AURIS», /д.н.з. НОМЕР_1 /. Факт керування транспортним засобом не заперечував ОСОБА_1 і після його зупинки працівниками поліції.

Цей факт не лише не оспорюється стороною захисту, а й співвідноситься з поясненнями самого водія на місці зупинки транспортного засобу та, зокрема, підтверджується матеріалами відеофіксації, згідно яких, як в подальшому було встановлено перевіркою документів, саме ОСОБА_1 перебував за кермом авто під час його зупинки, а тому суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом «TOYOTA AURIS», /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 є водієм, а отже і суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Суд також особливо звертає увагу на відеозапис з відео-реєстратору поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі.

Так, згідно відеозапису вбачається, що співробітники поліції на службовому автомобілі з увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольору їхали за автомобілем «TOYOTA AURIS», /д.н.з. НОМЕР_1 / під керуванням ОСОБА_1 . На дорозі, по якій їхав автомобіль поліції були відсутні будь які інші транспортні засоби, крім автомобіля «TOYOTA AURIS», /д.н.з. НОМЕР_1 /, а відтак, враховуючи темну пору доби не побачити увімкнені проблискові маячки на автомобілі об`єктивно не можливо. Причиною зупинки транспортного засобу було порушення ПДР, а саме п.п.2.9В.

Суд особливо звертає увагу на відеозапис з відео-реєстратора поліцейського, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу «TOYOTA AURIS», /д.н.з. НОМЕР_1 / стало порушення водієм вимог п.п.2.9В, а саме керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений.

За змістом п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський за порушення вимог ПДР України може зупиняти транспортний засіб.З огляду на викладене, твердження захисника про безпідставність зупинки транспортного засобу є необґрунтованими.

В конкретному випадку захисником не обґрунтовано якими діями працівників поліції були істотно порушені права та свободи водія ОСОБА_1 та яким чином ці обставини впливають на дотримання працівниками поліції порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, встановлення яких відбувалося вже після фактичної зупинки автомобіля.

Суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Вказані ознаки алкогольного сп`яніння були об`єктивними та реальними. Більше того, ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції підтвердив, що він вживав слабоалкогольні напої.

Твердження сторони захисту про те, що виявлені у ОСОБА_1 працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння були удаваними спростовуються переглянутим відеозаписом.

Так, оголошення працівником поліції виявлених у водія ознак передував його детальний огляд, і лише після виявлення алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів, намаганням ОСОБА_1 за неправомірну вигоду владнати питання його не притягнення до відповідальності, з урахуванням його подальшої поведінки, давали більш чим обґрунтовані підстави для підозри про перебування в стані алкогольного сп`яніння і спростовують твердження сторони захисту щодо психологічного тиску з боку працівників поліції.

У подальшому інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу. Останній погодився на проходження огляду на місці. На відеозаписі зафіксовано, як інспектор дістає запаковану трубку і розпаковує її (19:08:43), після чого вставляє в прибор Драгер. Після продування водієм ОСОБА_1 технічного приладу результат виявляється позитивним - 1.91 ‰ проміле, що фіксується на камеру, однак останній з результатом не погодився.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 з результатом огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки, не погодився, йому було запропоновано пройти огляд у медичному закладі. Однак надалі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а всі його подальші дії та висловлювання правомірно та обґрунтовано були оцінені працівниками поліції як вияв небажання проїхати для перевірки результату огляду до спеціалізованого медичного закладу.

Отже, з урахуванням положень статей 251 та 252 КУпАП водій мав право спростувати вчинення інкримінованого правопорушення у передбачений Законом спосіб, однак цього не зробив, а тому у суду відсутні сумніви у допустимості долучених до протоколу про адміністративне правопорушення доказів.

Суд звертає увагу на обізнаність ОСОБА_1 та особливо на детальне роз`яснення працівником поліції правових наслідків його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом.

Окрім того, останній отримував посвідчення водія, а відтак знання ним положень ПДР України презуміюється і при реалізації свого права на керування автомобілем він повинен був виконати додаткові обов`язки, що визначені п.2.5 ПДР України.Проте, водій ОСОБА_1 усвідомлено, чітко та однозначно відмовився виконувати вимоги п.2.5 ПДР.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

За встановлених обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи і були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відсутність письмових даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно відеозапису останній чітко та неодноразово повідомляв водієві про відсторонення від права керування автомобілем. Окрім того, вказана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Останній у відповідній графі протоколу зазначив, що «не згоден».Суд не враховує при обґрунтуванні судового рішення письмові пояснення ОСОБА_1 , надані під час складання протоколу, оскільки факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджуються наданими ним же усними поясненнями та вище перерахованими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника, згідно зі ст.ст.34,35 КУпАП, судом не встановлено.

За результатами аналізу реєстру судових рішень, з огляду на зміст відеозапису до протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.04.2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України. Інформація про набрання вказаним вироком законної сили відсутня.

Суд не враховує при обґрунтуванні винуватості ОСОБА_1 в цій справі вище вказаний вирок, однак звертає увагу на те, що у даному вироку підтверджено факт керування ОСОБА_1 17.03.20205 року о 18 год. 55 хв.в м. Чернігів, по вул. Незалежності, 82, т/з «TOYOTA AURIS», /д.н.з. НОМЕР_1 /, вживання ним спиртних напоїв та подальше керування автомобілем, а також пропозицію надання працівникам поліції неправомірної вигоди саме за не складання стосовного нього адміністративного протоколу за порушення вимог п.2.5 ПДР. Тобто, водій ОСОБА_1 , передбачаючи результати його огляду на стан алкогольного сп`яніння намагався в позапроцесуальний спосіб, шляхом надання неправомірної вигоди працівникам поліції, уникнути відповідальності.

Однак у подальшому, передбачаючи отримання аналогічних результатів тим, що були отримані працівниками поліції з застосуванням приладу «Драгер», водій ОСОБА_1 , незважаючи на оспорювання отриманих результатів, усвідомлено відмовився проходити огляд у медичному закладі, що власне і становить об`єктивну сторону цього правопорушення.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступеню його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.23, 24,33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот пять) грн. 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В.Г.Павлов