Справа № 569/6782/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук Н.О., розглянувши матеріали, що надійшли від Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, інваліда 3 групи, відомості про РНОКПП не встановлені, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.03.2025 року серії ВАД № 660873, 22.03.2025 року о 10 год. 49 хв. громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно батька ОСОБА_2 , а саме: за адресою: АДРЕСА_2 , вибивав двері квартири батьків, пошкодив їх скляною пляшкою, при цьому обзивав батька нецензурною лайкою, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю останнього, а саме ОСОБА_2 , від хвилювання піднявся тиск. Дане правопорушення ОСОБА_2 вчинив повторно протягом року.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26.03.2025 року серії ВАД №660874, 22.03.2025 року о 17 год. 13 хв. громадянин ОСОБА_1 в

АДРЕСА_2 , бив по вхідних дверях у квартиру, обзивав та ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду психічному здоров`ю останнього, внаслідок чого у батька ОСОБА_1 підвищився тиск. Дане правопорушення ОСОБА_2 вчинив повторно протягом року.

Протоколом про адміністративне правопорушення від 26.03.2025 року серії ВАД

№ 660872 встановлено, що 22.03.2025 року о 09 год. 57 хв. громадянин ОСОБА_1 в

АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно батька

ОСОБА_2 , а саме обзивав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кричав, вибивав вхідні двері у квартиру, чим завдав шкодупсихічному здоров`ю батька ОСОБА_2 , оскільки у останнього через хвилювання піднявся тиск. Дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені

ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, оскільки ним повторно протягом року вчинені порушення, передбачені частинами першою та другою цієї статті, за яке його було піддано адміністративному стягненню.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справ, про що свідчить його особистий підпис в протоколах про адміністративні правопорушення. До суду не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутності. Додатково також подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в зв`язку з станом здоров`я на підставі наявних у справі доказів. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин, що унеможливлюють прибуття за викликом не надіслав.

Потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні просив справу закрити, оскільки вони з сином примирилися, претензій до нього він не має.

Заслухавши пояснення потерпілого, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до такого висновку.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, тобто сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, що підтверджуються належними доказами.

Підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами кожного з елементів поза розумним сумнівом свідчитиме про доведення вини ОСОБА_1 , відсутність хоча б одного із них вказуватиме на відсутність складу вказаного адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виражається у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавленні житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення, вчиненого у формі психологічного насильства, характеризується умисною формою вини, тобто дії особи яка вчиняє домашнє насильство зумовлені бажанням спричинити шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, самі по собі, зокрема, погрози, конфлікти утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій особи, а й наслідки, які в результаті таких дій були заподіяні потерпілому.

При цьому суддя наголошує на тому, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних побутових конфліктів, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Тоді як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями, ситуацію, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень надано наступні докази: протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАД №660873 від 26.03.2025 року, серії ВАД №660874 від 26.03.2025 року, серії ВАД №660872 від 26.03.2025 року, пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 , рапорт поліцейського, витяги з підсистеми «Армор» щодо реєстрації подій та опрацювання викликів зі служби «102» та яким підтверджується притягнення ОСОБА_4 за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та за яке його було піддано адміністративному стягненню.

На переконання судді зазначені докази не є належними та достатніми доказами вчинення особою, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Суддя наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Крім того, суддя критично оцінює фактичні дані, які містяться в поясненнях ОСОБА_2 , оскільки вони не містять відомостей про вчинення відносно нього домашнього насильства, а стверджують про наявність конфлікту між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та ним на ґрунті виниклої неприязної ситуації між ними.

Разом з тим інших доказів, які б підтверджували те, що дії ОСОБА_2 були спрямовані на те, щоб викликати у потерпілого побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдати шкоди його психічному здоров`ю, судді не надано.

За наведеного вище, під час розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, однак наразі вони примирилися.

Відтак у зв`язку із наявністю внутрішньо-сімейного конфлікту, у кожної сторони своє бачення і свої докази на обгрунтування поведінки та причин виникнення обставин, що спричинили складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене

ч.1 ст.173-2 КУпАП, які унеможливлюють прийняття судом рішення про визнання, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_1 .

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

У рішеннях «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у даній справі відсутні належні, достатні та допустимі докази, на підставі яких у визначеному законом порядку, поза розумним сумнівом можливо встановити наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суть якого викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні, а відтак провадження відносно останньої підлягає закриттю на підставі

п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Н.О. Гордійчук