1Справа № 335/4051/25 3/335/1240/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Апаллонова Ю.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 309239 від 23.04.2025 року, 03.01.2025 року о 17-30 годині водій автомобіля Jeep Renegade д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 будучи учасником ДТП за адресою м.Запоріжжя вул. В`ячеслава Зайцева,7, залишив місце пригоди. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.10.А Правил дорожнього руху (далі ПДР).У наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих немає.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мазур О.С. через канцелярію суду надала заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 не є триваючим, тобто не носить ознак таких, що тривають у часі, оскільки подія мала місце 03.01.2025 року проте протокол відносно ОСОБА_1 складено лише 23.04.2025 року.

Пунктом 2.10.а ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Вина ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№3309239 від 23.04.2025, схемою з місця ДТП від 03.01.2025 року, письмовими поясненнями, фототаблицею.

Вказані докази зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення та його вину, тому суд бере їх за основу при постановленні судового рішення.

Підстав сумніватися в правдивості, достовірності вказаних доказів у суду немає. Відомості, що містяться в безпосередньо досліджених судом доказах, узгоджуються між собою.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність події і складу адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП та причетність до нього ОСОБА_1 , суду не надано і судом не встановлено.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та його вину, оскільки він, як учасник дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу, порушив п. 2.10.а Правила дорожнього руху, який знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

В діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме: залишення водіями транспортних засобів, місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 122-4 КУпАП(залишення місця дорожньо-транспортної пригоди), 124КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), у числі інших визначених законом обставин зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого вказаними статтями, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч. 2ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Згідно п. 7ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.

Таким чином, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП необхідно застосовувати у взаємозв`язку з іншими нормами. Зокрема, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП містить посилання саме на статтю 38 КУпАП, яка, з-поміж іншого, підлягає застосуванню лише у випадку, якщо наявна вина особи та існують підстави для накладення адміністративного стягнення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany»).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ч.2 ст.38, п.7 ст.247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: - встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення; - сплив встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення).

При цьому, суд, також враховує, що сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження по справі.

На підставі викладеного та враховуючи, що адміністративне правопорушення за ст.122-4 КУпАП, у вчиненні якого судом встановлено вину ОСОБА_1 відбулось 03.01.2025 року, адміністративне правопорушення не є триваючим, та на час складення протоколу про адміністративне правопорушення та на час розгляду справи сплинули строки для накладення адміністративного стягнення, то суд вважає необхідним визнати останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, і закрити провадження у даній справі у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Згідност. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір»у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір.

Оскільки за результатами розгляду справи адміністративне стягнення не накладено, то підстав для стягнення судового збору немає.

Враховуючи те, що на даний час сплили строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, визначені статтею 38 КУпАП, суд вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст.8,38, ст.122-4. 221,247,268,276-277,280,283-284,294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.122-4 КУпАП закрити у зв`язку зі спливом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Ю.В. Апаллонова