Справа № 373/1167/25
Провадження № 3/373/371/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Переяслав

Суддя Переяславського міськрайонного суду Київської області

Залеська А.О.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм автотранспортних засобів в ПП «Авто Пас Лайн», проживаючого по АДРЕСА_1 ,

який притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

установив:

22 квітня 2025 року о 17:00 год. по вул. Гетьмана Івана Сулими, 5 в м. Переяславі Бориспільського району Київської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN GOLF», р/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, порушена мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота). На вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим не виконав обов`язок, визначений у п.2.5. ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому. При призначенні стягнення просив зважити на те, що єдиною його професією є «водій». На теперішній час він працює водієм в ПП «Авто Пас Лайн» і ця робота є єдиним джерелом його доходу. В нього на утриманні перебуває вся сім`я: мати пенсіонерка, яка потребує постійної підтримуючої терапії в Київському Інституті Мікрохірургії Ока; дружина, яка працює на мінімальну зарплату; двоє дітей студентів: неповнолітня дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також батько дружини - пенсіонер, який в силу майже повної сліпоти проживає з ними. Також просив врахувати, що він веде тверезий спосіб життя та раніше жодного разу не притягувався за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Так сталось, що того дня, на кладовищі він разом з товаришем, на пропозицію останнього випив трохи вина, пом`янувши батька, який помер у грудні 2024 року, також у вересні 2024 року трагічно загинув його син ОСОБА_4 , 1996 р.н., втрату яких він досі важко переживає. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки це для всієї його сім`ї буде тяжким тягарем, запевнив суд, що зробив належні висновки і такого він більше ніколи не допустить.

Окрім визнання вини особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини правопорушення та винуватість водія підтверджуються наступним:

- протоколом №977 про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №308763 від 22.04.2025, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП;

- довідкою начальника ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 30.04.2025 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 на право керування транспортними засобами категорії «А», «А1», «В», «В1», «С», «С1», «Д», «Д1»;

- довідкою начальника ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 30.04.2025 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до інформаційного порталу Національної поліції України підсистеми «Адміністративна практика» за ознакою повторності вчинення правопорушень за ст. 130 КУпАП не значиться;

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського №855514 підтверджується, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції по вул. Івана Сулими в місце в м. Переяславі (приватний сектор). З поведінки ОСОБА_5 , його спілкування та мови вбачаються ознаки незначного алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейського пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального приладу та/або в закладі охорони здоров`я водій відмовився, визнавши, що випив стакан вина.

Враховуючи сукупність доказів та пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння

Підстав для звільнення особи від відповідальності чи закриття справи немає.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Санкція статті ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативний вид стягнення на водіїв, а саме: штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 33 КУпАП визначено загальні правила накладання стягнення за адміністративне правопорушення та регламентовано, що при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання відповідності Конституції України положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 наголосив, що Україна є правовою державою. Відповідно до Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 наголосив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив також у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора. Суд вказав: «... Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах...».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 вказав, що закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 щодо індивідуалізації юридичної відповідальності вказано, що Конституційний Суд України вкотре наголошує, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності. Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адміністративного стягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України послався на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що «... для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції (рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84)...».

У постанові Верховного Суду від 06.02.2021 у справі № 263/10894/20 зроблено висновок про те, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону.

Слід зазначити, що процесуальні відмінності між провадженнями в межах КУпАП та КК України / КПК України, викликані переважно різницею в суспільній небезпечності правопорушень, які є підставою для адміністративної та кримінальної відповідальності, тобто за вищої суспільної небезпеки правопорушення настають суворіші санкції.

Зважаючи на вказане вище, керуючись засадами верховенства права, принципом співмірності та індивідуалізації при призначенні адміністративного стягнення, судом ураховуються обставини справи, характер суспільна небезпечність вчиненого діяння, особа винного, його ставлення до вчиненого, сімейні обставини, а також обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

Обставинами, які згідно ст.34 КУпАП пом`якшують відповідальність винного та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого, є щире розкаяння ОСОБА_1 , що виразилось у визнанні та усвідомленні протиправності вчиненого діяння, наданні викривальних показань у суді, а також суд бере до уваги, що ОСОБА_1 допустив правопорушення при збігу тяжких сімейних обставин, у поминальні дні по смерті одразу двох найрідніших людей, що сталось за останні шість місяців.

Суд також враховує особу винного, який працює водієм автотранспортних засобів в ПП «Авто Пас Лайн», та згідно наданої суду характеристики з місця роботи характеризується позитивно, а також бере до уваги, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався, його робота на посаді водія є єдиним джерелом доходу, при цьому на його утриманні перебувають двоє дітей студентів: неповнолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Складні сімейні обставини, на які послався ОСОБА_1 , зокрема: смерть ІНФОРМАЦІЯ_5 сина ОСОБА_8 , 1996 р.н. та смерть 17.12.2024 батька ОСОБА_9 , 1952 р.н. та підтверджуються документами, які надав суду правопорушник ОСОБА_1 .

Статтею 69 КК України передбачена можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті. За цих же підстав передбачена можливість не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що безальтернативність санкції частини 1 ст. 130 КУпАП у цій справі не забезпечить індивідуалізацію адміністративного стягнення, досягнення справедливого балансу між вимогами публічних (суспільних) інтересів та захистом прав особи, а тому вважає, що при визначенні міри покарання винному наявні підстави застосування в порядку аналогії закону положення ст. 69 КК України та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у справі по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі передбаченому Законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 245, 248, 249, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) на рахунок : ГУК у м.Києві (м.Київ), 22030106; ; МФО 899998; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код КДБ: 22030106).

Штраф підлягає сплаті на рахунок: UA0010001 (отримувач: ГУК у Київській обл. м. Київ, 21081300; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); найменування коду КДБ: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня винесення постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку не сплати штрафу та судового збору у 15-денний строк та/або ненадання суду підтверджуючих документів про це постанова звертається до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. У порядку примусового виконання законом передбачено стягнення штрафу у подвійному розмірі.

Вилучене посвідчення водія НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.О. Залеська