МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/3299/24
Провадження № 3/210/10/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 травня 2025 року

Суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Сільченко В.Є,., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2024 року у провадження судді надійшли матеріали відносно ОСОБА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №638571 26.05.2024 року о 09:58 год. В м. Кривий Ріг, Металургійний р-н, вул. Соборності біля буд. 24 водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував транспортним засобом Mersedes-Benz нз НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння. А саме: звужені зіниці, що не реагують на світло,жвавість ходи, поведінка,що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Зафіксовано на реєстратор на нагрудні відеореєстратори 47110,471102. Чим порушив вимоги п2.5 ПДР.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Зазначив, що його колега ОСОБА_2 (свідок) є його колегою, автомобіль Mersedes-Benz це його робочий автомобіль. Він перебував у відпустці та залишив свій автомобіль в нього. ОСОБА_1 сам виховує дитину 4 років. В неділю ОСОБА_2 зателефонував та попросив його зустріти з вокзалу. ОСОБА_1 залишив дитину вдома пішов взяв автомобіль та поїхав на вокзал зустріти колегу. Залишив телефон біля кофейні і сам пішов за кавою, і тут заді працівники патрульної поліції кажуть що автомобіль в арешті. ОСОБА_1 пояснив їм що зараз прийде власник і поговорить з ними. Працівники поліції сказали,що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Останній погодився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, попросивши заїхати додому за дитиною, оскільки вона перебуває вдома сама. Працівники поліції відмовились їхати за дитиною та наполягали проїхати на огляд негайно. Потім приїхав якийсь начальник поліцейських,зв`язався з дружиною, яка підтвердила, що ОСОБА_1 сам живе з малолітньою дитиною. Незважаючи на це працівники поліції відмовились заїхати забрати сина. В зв`язку з цим відмовився від проходження огляду на поїхав до дитини додому.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що влітку 2024 року по вул. Соборності повертався з дружиною з відпустки. Свій автомобіль залишили в дворі у колеги, попросили його на їх автомобілі зустріти на вокзалі. ОСОБА_1 зателефонував та сказав, що його зупинили працівники патрульної поліції. З дружиною під`їхали на таксі до місця зупинки. Працівники патрульної поліції пропонували колезі ( ОСОБА_1 ) пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, він не відмовлявся,але зазначив, що вдома чекає малолітній син і попросив поїхати його забрати. Поліцейські не погоджувались. Потім забрали з дружиною автомобіль на поїхали додому. Чи при ньому складали протокол він не пам`ятає. Зазначив, що йому відомо , що приблизно через 40 хв. ОСОБА_1 пішов до дитини. Чи сам він пішов чи відпустили працівники поліції не знає.

Допитаний в судовому засіданні інспектор патрульної поліції, що складав протокол ОСОБА_3 зазначив, що не пам`ятає точно обставин викладених в протоколі, лише пам`ятає що громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду. Причину зупинки даного транспортного засобу не пам`ятає, склад екіпажу також не згадає.

Допитаний в судовому засіданні Інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 пояснив, що він складав рапорт, що знаходиться в матеріалах провадження. Дату не пам`ятає. Події стались по вул. Соборності у м. Кривому Розі. Пояснив, що ними було зупинено автомобіль, його напарником було виявлено у водія ознаки наркотичного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд, на що особа відмовилась. На місце прибув командир взводу ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні командир взводу ПП ОСОБА_6 зазначив, що вирушив на місце події за скаргою ОСОБА_1 на дії екіпажу патрульної поліції. Прибувши на місце запитав водія потрапилось. Останній пояснив, що йому треба до дитини. У водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на що останній відмовився в результаті чого було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його чиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 1.3. ПДР України, що кореспондується з п.1.9 ПДР України, на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Положеннями п.п.2.5 ПДР України визначено, що водій на вимогу працівника міліції повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається з відеозапису працівниками патрульної поліції дійсно було зупинено автомобіль Mersedes-Benz нз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . На відеозаписі clip-1 зафіксовано, як поліцейський запитує ОСОБА_1 : «Коли останній раз вживав наркотичні засоби?». На що отримує негативну відповідь від водія. Після цього, патрульний пропонує пройти огляд та стан наркотичного сп`яніння та зазначає, що водій мав підвищену жвавість ходи, звужені зіниці очей. Як вбачається з відеозаписів працівник поліції візуально не оглядав зіниці ОСОБА_1 , однак зазначив, що вони звужені, що є підставою вважати, що особа перебував в стані наркотичного сп`яніння. Вказана у протоколі про адміністративне правопорушення ознака наркотичного сп`яніння як «поведінка, що не відповідає дійсності» не підтверджується дослідженими суддею відеозаписами, згідно з якими в ході спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та під час складання відносно нього адміністративних матеріалів, поведінка та дії ОСОБА_1 є адекватними та такими, що відповідають обстановці: ОСОБА_1 реагував на вимоги поліцейських та надавав адекватні відповіді на їх запитання, а також сам ставив працівникам поліції питання. Суд вважає, що самим поліцейським не вчинено усіх належних дій щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, визначених у пункті 4 Розділу І вказаної Інструкції.

Суддя звертає увагу на те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння підлягає доведенню не лише факт керування особою транспортним засобом, а й наявність ознак наркотичного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, умови та можливість проходження такого огляду в медичному закладі. Крім того, має бути встановлено факт відмови водія від проходження зазначеного огляду, якому має передувати роз`яснення прав особи, виявлення та фіксація ознак сп`яніння, а не формальне припущення наявності у особи цих ознак.

За наведених обставин, у конкретному випадку, суддя вважає, що зазначення працівниками поліції у протоколі ознак наркотичного сп`яніння само по собі не свідчить про їх наявність у особи.

Таким чином, працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп`яніння.

Так, відповідно до п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння, підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто, у поліцейського повинні бути обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, щоб висувати пропозиції для проходження відповідного огляду.

Слід зауважити й про те, що на переконання суду, висловлюючи на адресу водія вимоги щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, інспектор поліції повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що у водія відповідні ознаки наявні.

Крім того, суд зазначає, що з відеозаписів вбачається, що весь час під час спілкування з працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 неодноразово наголошує, що згоден пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак просить заїхати до нього додому забрати малолітнього сина, оскільки останній перебуває вдома сам без нагляду дорослих, на що поліцейські відмовили. (clip 0 09:30-10:00, 10:17, сlip1 01:31-03:00, 04:33, 09:32, 12:15-12:35, clip8 05:24). Працівниками поліції поведінка ОСОБА_1 була сприйнята як пасивна відмова від проходження огляду (clip8 06:10хв).

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_1 , свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, категорично заперечив та пояснив, що наркотичних засобів не вживав і у стані наркотичного, алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння не перебував. Пояснив він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння а навпаки, погодився, однак попросив працівників патрульної поліції по дорозі заїхати до нього додому забрати чотирьохрічного сина, який знаходиться вдома сам без нагляду дорослих. Однак, тривалий час безрезультатно пояснював та прохав забрати малолітню дитину, на що працівники поліції неодноразово відмовили, в результаті чого був змушений відмовитись та поїхати до дитини, оскільки перебування сина самого вдома без нагляду дорослих могло потенційно наразити його на небезпеку.

Вказані показання ОСОБА_1 узгоджуються з показаннями свідків, наданими безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду справи, а також доповнюються відеозаписом дослідженим в судовому засіданні.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів покази свідків.

Виходячи і з практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», суд вважає, що безпосередні показання самого ОСОБА_1 і свідків мають більше значення для встановлення факту винуватості (чи невинуватості) його у вчиненні правопорушення, ніж письмові пояснення свідків, які були викладені власноруч службовою особою поліції або на типових бланках .

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Пункт 1 ст. 247 КУпАП, визначає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Склад правопорушення містить в собі: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, то об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність суб`єктивної сторони в складі даного правопорушення. ОСОБА_1 не мав на меті умислу вчиняти інкриміноване йому правопорушення.

Із відеозапису доданого до матеріалів справи вбачається факт того, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . На даному відеозаписі дійсно зафіксована як зазначили працівники поліції пасивна відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Проте суд не може вважати дану відмову як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_1 та її усвідомлене належними чином волевиявлення, у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки із відеозапису вбачається, що останній неодноразово просив працівників поліції надати йому можливість забрати його малолітнього сина, що перебуває вдома без нагляду дорослих, необхідність у якій у нього виникла після зупинки працівниками поліції, проте із відеозапису чітко вбачається перешкоджання працівників поліції у можливості останньому забрати дитину, тим самим створюючи потенційну небезпеку для малолітньої дитини. Натомість працівники поліції провокували ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки на вибір дали йому можливість пройти огляд в лікарні, однак не дозволили забрати малолітню дитину, чи відмовитися від проходження огляду та поїхати до дитини. Суд вважає вищезазначені обставини не співмірними, оскільки залишення дитини в потенційно небезпечній ситуації змусило ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння та поїхати до дитини.

Допитані в судовому засіданні представники патрульної поліції детальних обставин справи не повідомили, особа, що складала протокол ОСОБА_3 зазначив, що не пам`ятає обставин, пам`ятає лише що особа відмовилась від проходження огляду.

Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

За вказаних обставин суд позбавлений можливості, на виконання ст. 245 КУпАП, своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.62 ч.3 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, ,оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення , в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) ст. 368-2 КК України від 26.02.2019 року № 1-р/2019.

За таких обставин, враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом лише в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та на підставі наданих доказів, а вихід за вказані межі є недопустимим, суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, справа на підставі п.3 ч.1 ст.284 КУпАП підлягає закриттю.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки надані матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 КУпАП,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст.130КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення .

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу .

Суддя: В. Є. Сільченко