ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/585/25 Головуючий в 1 інст. Холод Р.С.
Провадження №33/807/497/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 5 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Судом першої інстанції встановлено, що 2 січня 2025 року, о 17 год. 03 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Москвич АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у провулку Оздоровчому, 2 у м. Запоріжжі, при цьому не мав права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху. Правопорушення ОСОБА_1 вчинено повторно протягом року після притягнення останнього за ч. 2 ст. 126 КУпАП (постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №121784 від 18 березня 2024 року).

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню через порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що судом допущено неповноту та однобічність розгляду справи, не дотримано вимог закону, не з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, невірно оцінено докази в справі, а усі сумніви щодо доведеності вини трактовано не на користь особи, яка притягається до відповідальності, чим покладено на неї тягар доведення своєї невинуватості.

Вказав, що суд притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП за «керування транспортними засобами особою, яка не має при собі посвідчення водія», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та не утворює повторності відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Вважає, що суд невірно встановив обставини правопорушення та невірно оцінив докази, внаслідок чого помилково кваліфікував його дії за іншою частиною ст. 126 КУпАП та обрав значно суворіше покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Просить скасувати постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 5 березня 2025 року. Провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Визнав свою вину в інкримінованому правопорушенні, розкаявся. Вказав, що сів за кермо транспортного засобу, оскільки йому необхідно було доставити ліки.

Суддя апеляційного суду, згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду змінити.

Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_1 за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №211286 від 2 січня 2025 року та встановлених судом доведеними обставин, підтверджується:

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №121784 від 18 березня 2024 року (а.с.7);

- даними довідки УПП в Запорізькій області (а.с. 8);

- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції (обкладинка справи).

Так, за даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №211286 від 2 січня 2025 року, ОСОБА_1 інкримінується те, що він 02 січня 2025 року, о 17 год. 03 хв. керував транспортним засобом «Москвич АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у провулку Оздоровчому, 2 у м. Запоріжжі, при цьому не мав права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху. Правопорушення ОСОБА_1 вчинено повторно протягом року після притягнення останнього за ч. 2 ст. 126 КУпАП (постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №121784 від 18 березня 2024 року).

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №121784 від 18 березня 2024 року, яка завірена належним чином вбачається, що до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП;

Відповідно до довідки інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, згідно бази даних «Інформаційний портал Національної поліції України» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував.

Дослідженим апеляційним судом відеозаписом події, зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, підтвердження водієм відсутності у нього посвідчення водія та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із відсутністю посвідчення водія.

Отже, наведеними доказами підтверджується факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та відсутність у останнього права на керування транспортним засобом.

Вказані докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.1 а ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Частиною 5 статті 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Апеляційним переглядом справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для закриття провадження у справі через відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу інкримінованого йому правопорушення. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Суддя апеляційного суду зауважує і на рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, в якому зазанчено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Між тим, суддя апеляційного суду в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення звертає увагу на наступному.

З аналізу санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП слідує, що санкцією передбачено позбавлення права керування транспортним засобом.

Одночасно, суд зауважує, що відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008 р.) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст. 121, ч.4 ст. 122, ст. 122-2, ч.3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Суд першої інстанції, наклавши на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, проігнорував викладену у зазначеній вище Постанові позицію.

Беручи до уваги, що матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував, накладене на нього додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами підлягає виключенню.

На доводи апелянта про те, що суд притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, диспозиція якої передбачає «повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч. 2-4 цієї статті», проте «керування транспортними засобами особою, яка не має при собі посвідчення водія», передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та не утворює повторності відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП слід зазначити, що таке посилання суду в оскаржуваному рішенні являє собою суто технічну помилку, яке не спростовує викладені в протоколі обставини та правильність висновків суду першої інстанції про встановлення порушень в діях ОСОБА_1 та ухвалення по суті правильного рішення.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга адвоката підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - зміні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 березня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 5 ст. 126 КУпАП, змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання суду на накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/585/25