Справа №482/239/25
Провадження № 33/812/170/25
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Свідзинського Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Свідзинського Романа Михайловича на постанову, яку ухвалив суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області Кічула В.М. у приміщенні цього суду 18 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№230833, який складений 26 січня 2025 р., водій ОСОБА_1 26 січня 2025 р. о 15 год. 35 хв. в м. Нова Одеса по вул. Соборній біля буд. № 26 керував транспортним засобом - мотоциклом Honda Majesty 400, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками впливу лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі в законному порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими матеріалами був скерований органом поліції на розгляд до Новоодеського районного суду Миколаївської області.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вказавши, що в нього немає транспортного засобу, який вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 р. визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою судді суду першої інстанції, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокат Свідзинський Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що долучені до справи відеозаписи не доводять факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Натомість відеозаписами зафіксовано, що під час спілкування з ним поліцейський не повідомив, які саме явні ознаки впливу лікарських засобів ним були виявлені. Так, згідно розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, передбачає, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Дане положення кореспондується з ч.1 ст. 266 КУпАП, яка зазначає, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. Таким чином, дані норми передбачають наявність певних підстав для формування в поліцейського певних підозр щодо перебування особи у стані наркотичного сп`яніння. Захисник зауважує, що обставини справи свідчить про невиконання поліцейським вимог розділу 10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки фактично ознаки впливу лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у ОСОБА_1 не були виявлені, і відповідно, вимога про проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я є безпідставною. Також, захисник вважає, що відмова від здачі крові для аналізу є правомірною та не може трактуватися як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, зазначені у протоколі ознаки сп`яніння не зазначені у направленні водія на огляд на стан сп`яніння до медичного закладу. До того ж, поліцейським в порушення положень ст. 266 КУпАП не роз`яснено ОСОБА_1 процедура проходження огляду на стан впливу лікарських засобів, зокрема, його проходження з участю поліцейського. Апелянт наголошує, що ОСОБА_1 заперечує факт впливу будь-яких лікарських засобів на момент його спілкування з поліцейським. Дійсно, ОСОБА_1 має певні вади здоров`я та особливості зовнішності, завдяки яким може виглядати незвично для сторонньої особи. Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 від 04 липня 2024 р. у зв`язку з участю в захисті Батьківщини ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджує його зовнішній стан, і має право на пільги, передбачені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Крім того, відеозаписи, долучені до протоколу, не є безперервними, що свідчать про те, що частина розмов поліцейського з ОСОБА_1 навмисно не фіксувалася. На наявних записах поліцейський акцентує увагу на відмові ОСОБА_1 від огляду, однак не роз`яснює наявність законних підстав для своєї вимоги. Крім того, на відеозаписах відсутні рекомендації поліцейського пройти медогляд самостійно, що, на думку захисника, є введенням ОСОБА_1 в оману та провокуванням на порушення порядку проходження медогляду водієм на стан сп`яніння.

Заслухавши захисника Демиденка К.О., який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки впливу лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та відмовився від огляду щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура направлення водіїв на огляд щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду врегульовані також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №230833 від 26 січня 2025 р., із якого вбачається, що водій ОСОБА_1 того ж дня о 15 год. 35 хв. в м. Нова Одеса по вул. Соборній біля буд. № 26 керував транспортним засобом - мотоциклом Honda Majesty 400, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками впливу лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився. Від підпису у протоколі та наданні пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що зроблена відмітка працівником поліції;

- змістом направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначені ознаки вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 , а саме: почервоніння очей, координація рухів, порушення мови;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- змістом відеозапису з місця події з нагрудних реєстраторів працівників поліції та відеореєстратора поліцейського автомобілю, які досліджувались у судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій, і якими зафіксовані усі викладені в протоколі серії ЕПР1№230833 від 26 січня 2025 р. обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, відеозапис починається з того, як поліцейські під`їжджають до транспортного засобу - мотоциклу Honda Majesty 400, державний номерний знак НОМЕР_2 . Поліцейські роз`яснюють водію, яким виявився ОСОБА_1 , причину зупинки, а саме відсутність номерного знаку на мотоциклі. На вимогу поліцейського надати водійське посвідчення виявилося, що воно у нього відсутнє. На запитання поліцейського щодо вживання алкоголю та лікарських засобів відповів, що нічого не вживав, проте на уточнююче запитання поліцейського: «взагалі не вживаєте?» відповів, що вживає знеболювальний препарат «Димедрол», але сьогодні «забув його прийняти». На вимогу поліцейського пройти у зв`язку із ознаками вживання препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у медичному закладі огляд щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 категорично відмовився.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом першої та апеляційної інстанцій також не встановлено.

Оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції встановив, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№230833 від 26 січня 2025 р., та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності.

За такого суддя обґрунтовано зробив висновок про доведеність факту відмови водія ОСОБА_1 від огляду щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в медичному закладі, тобто про вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та не приймає аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо заперечення в апеляційній скарзі факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 за зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№230833 обставин, то цей факт підтверджується наявним у справі відеозаписом з відеорестратора поліцейських, на якому видно, як мотоцикл зупиняється біля магазину, після чого до нього під`їжджають поліцейські та під час спілкування з водієм встановлюють його особу - ОСОБА_1 .

Щодо посилань апелянта на те, що відеозапис, долучений до протоколу, який не є безперервним, а є окремими фрагментами.

Так, долучені до протоколу відеозаписи відображають перебіг подій щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , вимог поліцейського до водія пройти огляд щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмову водія від такого огляду 26 січня 2025 р., тобто містить достовірні відомості про дії водія ОСОБА_1 та працівників поліції на момент та після зупинки транспортного засобу, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи, цей відеозапис є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП та містить інформацію, що є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Щодо відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення та неоголошення поліцейським Демиденку К.О. ознак впливу лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції особі, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, зазначення у протоколі про адміністративну відповідальність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу у разі його відмови від проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я передбачено пунктом 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 та пунктом 8 Порядку.

Натомість стаття 256 КУпАП, якою врегульовані вимоги до змісту протоколу про адміністративні правопорушення, не передбачає зазначення у протоколі ознак сп`яніння, тоді як в ній передбачено обов`язкове викладення суті адміністративного правопорушення.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№230833 від 26 січня 2025 р. ОСОБА_1 звинувачується у відмові від проходження огляду на вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що цілком відповідає змісту правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не кожен дефект певного адміністративного акту, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а формальні порушення взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, правовий пуризм на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20.

Оцінюючи у справі, яка розглядається, сукупність доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд вважає, що вони у повному обсязі доводять вину ОСОБА_1 за наведених вище обставин, оскільки він відмовився від проходження огляду в медичному закладі щодо перевірки перебування під впливом лікарських заходів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не зазначення у протоколі про адміністративні правопорушення, який складений 26 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 , виявлених у нього поліцейським ознак перебування під впливом лікарських препаратів, не потягло незаконного притягнення останнього до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не впливає на встановлення факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан перебування під впливом лікарських препаратів та такий факт не спростовує. Тому таке невиконання поліцейським вимог підзаконних актів не потягло незаконність складеного ним про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№230833.

Крім того, виявлені у ОСОБА_2 поліцейським ознаки перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, були вказані в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме: почервоніння очей, порушення координація рухів, порушення мови

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№230833 від 26 січня 2025 р. складено за встановленою формою, з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП,

Наведене свідчить про законність дій поліцейських щодо проведення огляду водія ОСОБА_1 щодо вживання лікарських препаратів в медичному закладі після зупинки транспортного засобу під його керуванням та виявлення у водія ознак вживання лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В будь-якому разі водій на виконання приписів Правил та статті 266 КУпАП зобов`язаний виконати вимогу поліцейського про огляд, зокрема, щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі виявлення ознак їх вживання, а невиконання такої вимоги має наслідком настання відповідальності, яка передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У цій справі належними та допустимими доказами доведено факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від огляду щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині суд апеляційної інстанції не знаходить.

Щодо стягнення судом першої інстанції судового збору, то апеляційний суд не погоджується в цій частині з постановою суду першої інстанції.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Підстави, порядок, розмір сплати судового збору, випадки звільнення від такої сплати визначені Законом України «Про судовий збір» (далі Закон).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону судовий збір справляється, зокрема, у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

За такого ОСОБА_1 як особа з інвалідністю другої групи звільнений від сплати судового збору, а тому суд помилково стягнув з нього 605 грн. 60 коп. судового збору, у зв`язку із чим в цій частині постанову слід скасувати, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Свідзинського Романа Михайловича задовольнити частково.

Постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 605 гривень 60 коп. судового збору.

В іншій частині постанову судді, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна