КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/16552/24

номер провадження: 33/824/670/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Лаврентьєва Євгена Андрійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 рокунакладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 5 100 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року, скасувати вказану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 рокумотивоване тим, що висновок судді про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про судове засідання, не відповідає дійсності, оскільки за місцем свого проживання у місті Одесі він не отримував протоколів НАЗК, повісток виклику до суду та інших матеріалів судового процесу. Наголошує, що він ніколи не проживав у місті Києві, а постійно проживає у місті Одеса, що підтверджується даними його паспорту.

Зазначає що постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року він не отримував, а випадково про неї дізнався 03 грудня 2024 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги по суті ОСОБА_1 посилається на те, що у зв`язку із погіршенням свого здоров`я він подав заяву про вихід з партії «Київська Русь» та 17 липня 2020 року рішенням головної ради партії «Київська Русь» його звільнено з посади голови цієї партії. Всі необхідні матеріали були своєчасно подані до Міністерства юстиції України для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України та до Єдиного державного реєстру громадських формувань. Проте Міністерство юстиції не здійснило реєстрацію цих змін не з його вини.

Крім того вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року у справі №640/2917/20 анульоване реєстраційне свідоцтво партії «Київська Русь», у зв`язку з цим вказана партія перестала існувати та втратила свій юридичний статус. Мінюст не виконав зазначене рішення суду, яке набрало законної сили і не вніс відповідних відомостей до державних реєстрів, що також вказано у постанові судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21.

Зазначає, що у 2021 році НАЗК вже складало протокол щодо нього про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.212-21 КУпАП. Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21, тобто після набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року про анулювання реєстраційного свідоцтва партії «Київська Русь», провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.212-21 КУпАП, відносно нього було закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що після набрання законної сили постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/13229/21, у нього не було жодних законних обов`язків подавати будь-які звіти, в тому числі, до НАЗК про діяльність партії.

Вважає, що суд неправильно визнав його головою комісії з припинення (ліквідаційної комісії) політичної партії, оскільки утворення ліквідаційної комісії і призначення її голови при забороні партії згідно законодавства України здійснює суд, а суд у рішенні від 30 вересня 2020 року, анулюючи реєстрацію політичної партії, такого рішення не приймав.

У січні 2025 року ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, в яких вказує, що притягнення його до відповідальності за неподання до НАЗК звітів про фінансову діяльність, доходи і майно партії «Київська Русь» це грубе порушення ст.43 Конституції України, п.2 ст.4 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, п.1 ст.2 Конвенції МОП №29 «Про примусову чи обов`язкову працю». Вважає, що примушування його надавати звітність НАЗК під загрозою покарання - це зобов`язання здійснювати примусову працю, яка йому не під силу, так як в нього немає обладнання, програмного забезпечення, відповідних знань і належних коштів для залучення фахівців для кваліфікованого виконання цієї роботи.

У січні 2025 року НАЗК подало письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких вказує, що судом першої інстанції вірно установлено, що ОСОБА_1 допустив порушення порядку подання фінансової звітності політичної партії, а саме, не забезпечив своєчасне подання обов`язкових звітів за 2021 - 2023 роки, а також за І та ІІ квартали 2024 року. Ці факти підтверджуються: протоколами про адміністративне правопорушення №50-33/184 та № 50-33/185 від 04 вересня 2024 року; витягом з ЄДР, що засвідчує належність ОСОБА_1 до керівних органів партії; роздруківками з веб-сайту НАЗК про відсутність звітності; копією наказу НАЗК та статутом політичної партії. Вказує, що суддя першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що об`єктивна сторона правопорушення ОСОБА_1 виражалась у бездіяльності, а саме, невиконанні встановленого Законом обов`язку щодо звітування, що свідчить про закінчений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-21 КУпАП. Також суддя правомірно врахував характер і суспільну шкідливість правопорушення, ступінь вини правопорушника, який не вжив заходів для подання звітності, обставини справи, зібрані докази та їх узгодженість, а відтак, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів (5 100 грн 000 коп.) було накладено відповідно до ст. 33 КУпАП, з урахуванням усіх обставин, передбачених ст.ст. 245, 280 КУпАП.

Також 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду клопотання про закриття провадження у цій справі, у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лаврентьєва Є.А., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження й просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд даної справи проведено суддею першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 чи його захисника. Дані щодо його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи у матеріалах справи відсутні.

Наявні у матеріалах справи судові повістки про виклик ОСОБА_1 у судові засідання на 04 листопада 2024 року та 18 листопада 2024 року, не можуть бути доказом того, що він був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи, оскільки поштові конверти із судовими повістками, які направлялись на адресу: АДРЕСА_2 , повернулися на адресу суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній» (а.с.53, 108).

Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 направлялась судова повістка про дату і місце судового засідання 20 листопада 2024 року, в якому була постановлена оскаржувана постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 об`єктивно не мав можливості отримувати судові повістки за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки із копії паспорта, виданого на його ім`я, вбачається, що з 2004 року зареєстрованою адресою його місця проживання є: АДРЕСА_3 (а.с.139).

Що стосується розмішених на веб-сайті Дніпровського районного суду міста Києва оголошень про виклики ОСОБА_1 в судові засідання, то вони не свідчать про його належне повідомлення, оскільки нормами КУпАП не передбачено повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про дату і місце розгляду справу через оголошення на веб-сайті суду.

До того ж оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання 20 листопада 2024 року, в якому було прийнято оскаржувану постанову, було розміщене на веб-сайті Дніпровського районного суду міста Києва лише 18 листопада 2024 року о 14 год 27 хв. (а.с.116), що не може вважатись завчасним повідомленням особи про дату і місце розгляду справи з урахуванням положень ст.277-2 КУпАП, якою передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Отже, враховуючи, що матеріали справи не містять даних про своєчасне та належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки судді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів того, що копія постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 рокубула вручена ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП.

ОСОБА_1 зазначає що постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року він не отримував, а випадково про неї дізнався 03 грудня 2024 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримав копію постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року раніше ніж 03 грудня 2024 року. Також у справі відсутні докази направлення суддею першої інстанції копії цієї постанови на адресу ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб.

05 грудня 2024 року ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.123-146).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року та закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 , то вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з`ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.ст.278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону суддею першої інстанції дотримано не було.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення № 50-33/184 від 04 вересня 2024 року, складеного уповноваженою особою НАЗК, вказано, що станом на дату складання протоколу ОСОБА_1 , як головою комісії з припинення політичної партії «Партія «Київська Русь» (далі - Партія) не подано до НАЗК Звіти за II, III та IV квартали 2021 року та за 2022 рік до 26 квітня 2024 року, за 2023 рік до 26 березня 2024 року через Єдиний державний реєстр звітності політичних партій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (далі - Реєстр), про що свідчать списки, що оприлюднені на офіційному веб-сайті НАЗК.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 50-33/185 від 04 вересня 2024 року, складеного уповноваженою особою НАЗК, вказано, що станом на дату складання протоколу ОСОБА_1 , як головою комісії з припинення політичної партії «Партія «Київська Русь», не подано Звіти за І квартал 2024 року та II квартал 2024 року до НАЗК через Єдиний державний реєстр звітності політичних партій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, про що свідчить список, оприлюднений на офіційному веб-сайті НАЗК.

Зі змісту вказаних протоколів про адміністративне правопорушення від 04 вересня 2024 року № 50-33/184, № 50-33/185 слідує, що ОСОБА_1 є головою комісії з припинення політичної партії «Партія «Київська Русь», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

26 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного фінансування та контролю за діяльністю політичних партій» від 23 серпня 2023 року № 3337-1X (далі - Закон № 3337-XI), який відновив звітування політичних партій та обов`язок Національного агентства перевіряти Звіти.

Політичні партії мали подати Звіти за 2021 рік та за 2022 рік (квартальні або річні) протягом 120 днів з дня набрання чинності вказаним Законом № 3337-ІХ. Граничний термін подання політичними партіями звітів за 2021 рік та за 2022 рік - 26 квітня 2024 року.

Крім того, політичні партії мали подати Звіти за 2023 рік (квартальні або річні) протягом 90 днів з дня набрання чинності вказаним Законом № 3337-ІХ. Граничний термін подання політичними партіями звітів за 2023 рік (квартальні або річний) - 26 березня 2024 року. При цьому, це стосується усіх політичних партій та не залежить від обраного варіанту подання звіту (квартальний або річний).

Зокрема, відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку подання Звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, затвердженого наказом НАЗК від 19 лютого 2021 року № 102/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року № 507/36129, політична партія подає до НАЗК Звіт про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за І квартал 2024 року до 10 травня, а за ІІ квартал - до 09 серпня наступного за звітним періодом року.

Частиною 20 ст.17 Закону «Про політичні партії в Україні» передбачено, що протягом 10 календарних днів з дня завершення строку на подання політичними партіями звітів про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру Національне агентство на своєму офіційному веб-сайті оприлюднює список політичних партій, які не подали свої звіти у визначений цим Законом строк, та забезпечує притягнення винних осіб до відповідальності, передбаченої законом.

Списки політичних партій, які не подали свої Звіти у визначений Законом строк, розміщені на офіційному веб-сайті НАЗК.

Відповідно до ч.9 ст.17 Закону «Про політичні партії в Україні» визначено, що політична партія зобов`язана подати до Національного агентства Звіт (у т.ч. її місцевих організацій, які в установленому порядку набули статусу юридичної особи) шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Частиною 2 ст.21 Закону «Про політичні партії в Україні» визначено, що заборона діяльності політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск її керівних органів, обласних, міських, районних організацій і первинних осередків та інших структурних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії, а також прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, та його територіальними органами рішень про припинення політичної партії та її структурних утворень відповідно.

Положення ч.3 ст. 23 Закону «Про політичні партії в Україні» не звільняють політичну партію після внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань рішення про реорганізацію чи ліквідацію (саморозпуск) такої політичної партії від обов`язку, визначеного ч.9 ст.17 цього Закону.

Водночас, ч.3 ст. 24 Закону «Про політичні партії в Україні» прямо вказує на те, що у разі якщо в рішенні суду про анулювання реєстрації політичної партії не призначена комісія з припинення (ліквідаційна комісія) політичної партії, її структурних утворень, які мають статус юридичної особи, в рішенні про припинення політичної партії, її структурних утворень визначається як голова комісії з припинення (ліквідаційної комісії) політичної партії, її структурних утворень керівник органу управління або особа, яка згідно з відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, якщо інше не встановлено рішенням суду.

Положеннями ч.4 ст.105 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 визначено як голову комісії з припинення (ліквідаційної комісії) партії «Партія «Київська Русь».

Відповідно до ч.5 ст.104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Звіти партій, що перебувають у стані ліквідації/припинення, необхідно подавати за відповідні періоди до дати ліквідації/припинення, шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, станом на дату складання вказаних вище протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , як головою комісії з припинення політичної партії «Партія «Київська Русь», не подано до НАЗК Звіти за II, III та IV квартали 2021 року, за 2022 рік до 26 квітня 2024 року, за 2023 рік до 26 березня 2024 року, за І квартал 2024 року та II квартал 2024 року, через Єдиний державний реєстр звітності політичних партій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, про що свідчать списки, оприлюднені на офіційному веб-сайті НАЗК.

Фактичні обставини та норми права, викладені у цих протоколах також були встановлені і судом першої інстанції.

Оцінивши дані, які містяться в протоколах про адміністративне правопорушення №50-33/185 від 04 вересня 2024 року та № 50-33/184 від 04 вересня 2024 року, дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, роздруківках з веб-сайту НАЗК щодо оприлюднення списку політичних партій, які не подали свої Звіти за: І квартал 2024 року, ІІ квартал 2024 року; за 2021-2023 роки, у визначений Законом строк, копії наказів НАЗК «Про внесення змін у додаток до наказу НАЗК від 16 січня 2024 року № 24/24» від 24 травня 2024 року № 127/24; копії Статуту Партії «Київська Русь», суддя першої інстанії дійшов висновку, що ці докази у своїй сукупності свідчать про те, що в діях (бездіяльності) ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП (порушення порядку подання фінансового звіту про надходження і використання коштів виборчого фонду, звіту партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру).

Проте з такими висновками судді першої інстанції у повному обсязі не можна погодитись, виходячи з такого.

У відповідності до диспозиції ст.212-21 КУпАП, цією нормою встановлена адміністративна відповідальність за порушення встановленого порядку або строків подання фінансового звіту про надходження і використання коштів виборчого фонду, звіту політичної партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру або подання фінансового звіту, оформленого з порушенням встановлених вимог

Стаття 212-21 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів.

Таким нормативним актом є Закон України «Про політичні партії в Україні».

Системний аналіз вказаних вище положень спеціального закону, а саме, ч.9 ст.17, ч.3 ст.24 Закону України «Про політичні партії в Україні», а також ст. 104, 105 ЦК України, свідчить про те, що обов`язок щодо подання фінансової звітності політичної партії до НАЗК покладається на відповідальну фізичну особу, яка в силу закону або рішення суду уповноважена діяти від імені юридичної особи, зокрема - голову ліквідаційної комісії (ліквідатора), відомості про якого містяться в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що надає їй статус уповноваженої особи щодо виконання всіх юридично значимих дій від імені партії на період ліквідації.

З огляду на викладене, уповноважена особа НАЗК та суддя першої інстанції дійшли правильного висновку, що належним суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ст. 212-21 КУпАП, у даному випадку є ОСОБА_1 , як ліквідатор політичної партії «Київська Русь», яка відповідно до закону набула обов`язку подавати фінансову звітність, визначену ч.9 ст.17 Закону України «Про політичні партії в Україні».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному конкретному випадку відсутні підстави у поза розумний сумнів вважати, що у діях ОСОБА_1 наявні усі ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП, виходячи з такого.

У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Для визнання діяння адміністративним правопорушенням воно повинно містити повний склад правопорушення, тобто: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт і суб`єктивну сторону.

Стаття 212-21 КУпАП, яка встановлює відповідальність за порушення у сфері подання фінансової звітності виборчих фондів та політичних партій, розкриває такий склад адміністративного правопорушення.

Безпосереднім об`єктом правопорушення за ст. 212-21 КУпАП є фінансова дисципліна у сфері функціонування політичних партій, зокрема забезпечення прозорості та підконтрольності фінансової діяльності. Це також стосується суспільної довіри до виборчого процесу, що є основою демократичної держави.

Об`єктивна сторона передбачає конкретні дії або бездіяльність, а саме: порушення порядку подання (не подання) фінансового звіту про надходження і використання коштів виборчого фонду, звіту партії про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру.

При цьому такі діяння можуть бути як формальними, так і матеріальними, тобто мати або не мати шкідливих наслідків, оскільки саме факт порушення процедури або строку вже тягне адміністративну відповідальність.

Суб`єкт цього правопорушення є спеціальним, а саме, суб`єктом може бути особа, яка виконує відповідні повноваження у політичній партії, наприклад: голова партії, виконуючий обов`язки голови, бухгалтер або інша відповідальна посадова особа. Обов`язковою умовою є досягнення особою віку, що допускає адміністративну відповідальність та осудність.

У той же час суб`єктивна сторона передбачає вину у формі умислу або необережності (в обох випадках наявність вини є обов`язковою передумовою для притягнення до відповідальності).

Отже адміністративна відповідальність за ст.212-21 КУпАП може наставати лише за умови наявності усіх елементів складу адміністративного правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна сторона, об`єктивна сторона).

Відсутність хоча б одного з елементів складу адміністративного правопорушення, зокрема суб`єктивної сторони, виключає можливість правової кваліфікації діяння як адміністративного проступку, а отже і притягнення особи до відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що він подав заяву про вихід з партії «Київська Русь», і рішенням головної ради партії «Київська Русь» 17 липня 2020 року його звільнено з посади голови партії. Всі необхідні матеріали були своєчасно подані до Міністерства юстиції України для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України та до Єдиного державного реєстру громадських формувань. І не його вина, що Міністерство юстиції України не здійснило реєстрацію цих змін.

Наголошував, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року у справі №640/2917/20 було анульоване реєстраційне свідоцтво партії «Київська Русь». Партія перестала існувати та втратила свій юридичний статус.

Тому він стверджує, що не його вина в тому, що Міністерство юстиції Україні не виконало рішення суду, яке набрало законної сили, і не внесло відповідних відомостей до державних реєстрів, що також вказано у постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21.

Наголошує, що у в 2021 році НАЗК вже складало протокол щодо нього про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.212-21 КУпАП. Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.212-21 КУпАП, відносно нього було закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що після набрання законної сили постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/13229/21, у нього не було жодних обов`язків подавати Звіти, в тому числі до НАЗК, про діяльність партії, реєстрація якої була анульована.

Статтею 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстрц судових рішень, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

З метою повного та всебічного з`ясування дійсних обставин справи та перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції здійснено повний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень і встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, у справі №640/2917/20 задоволено позов Міністерства юстиції України до ПП «Київська Русь» та анульовано реєстраційне свідоцтво ПП «Київська Русь» № 143-п.п від 13 квітня 2007 року.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212- 21 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У вказаній постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21 суддя дійшов висновку, що положеннями Закону України «Про політичні партії України» не передбачено обов`язку керівника політичної партії подавати звіт про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, а також не передбачено обов`язку керівника політичної партії подавати до НАЗК звіт про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру й іншими нормативно-правовими документами. Також суддя вказав, що Статутом політичної партії «Партія «Київська Русь» не передбачено обов`язки голови політичної партії подавати Звіт про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру. Тому в силу вимог ст.14 КУпАП ОСОБА_1 , як керівник політичної партії «Київська Русь», не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-21 КУпАП, як посадова особа. Крім того, з 16 грудня 2020 року ОСОБА_1 переобрано з посади Голови Партії та обрано нового голову Партії. За таких обставин суддя дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-21 КУпАП, то в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.212-21 КУпАП підлягає закриттю.

Указана постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21 в апеляційному порядку не оскаржена та набрала законної сили.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, одним із основних принципів правосуддя є обов`язковість судового рішення.

Це означає, що рішення суду, яке набрало законної сили, є остаточним та не може бути поставлене під сумнів чи ігнороване жодним органом державної влади, посадовою особою чи громадянином, окрім випадків, прямо передбачених законом. Наведений конституційний припис гарантує стабільність правовідносин, правову визначеність і верховенство права.

Сумнів щодо рішення суду, що набрало законної сили, може призвести до підриву авторитету судової влади та порушення принципу юридичної певності, що є ключовим елементом верховенства права.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа №306/192/14-ц).

У відповідності до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі №755/13229/21 провадження стосовно ОСОБА_1 було закрито через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-21 КУпАП і зазначена постанова набрала законної сили, а відтак вона не може бути поставлена під сумнів, то суд апеляційної інстанції вважає, що у даному конкретному випадку (незалежно від подальшого статусу політичної партії або дій Міністерства юстиції України щодо завершення процедури ліквідації), у ОСОБА_1 виникло розумне очікування, що він не є суб`єктом, на якого покладається обов`язок звітування щодо діяльності політичної партії «Київська Русь» та він не несе відповідальності за неподання звітності до НАЗК.

Таке розумне очікування ґрунтується на юридично зафіксованій судом оцінці його попередніх дій (бездіяльності) та є формою правової певності, що охороняється як один із елементів принципу верховенства права (практика ЄСПЛ, зокрема «Брумареску проти Румунії», №28342/95).

Наведені обставини свідчать про існування обґрунтованого сумніву про те, що бездіяльність ОСОБА_1 , а саме, неподання до НАЗК Звітів за II, III та IV квартали 2021 року, за 2022 рік до 26 квітня 2024 року, за 2023 рік до 26 березня 2024 року, за І квартал 2024 року та II квартал 2024 року, через Єдиний державний реєстр звітності політичних партій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, утворює суб`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП, а саме, вини у формі умислу чи необережності, оскільки особа, не може нести відповідальність за те, що розумно вважала правомірною поведінкою.

Отже, навіть за умови наявності інших ознак складу даного правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта), відсутність суб`єктивної сторони у формі умислу чи необережності, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП та виключає можливість правової кваліфікації діяння як адміністративного проступку, а отже і притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вимогами ст.62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.

За таких обставин, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення не доведена у поза розумний сумнів.

У зв`язку з наведеним вище, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 рокущодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП.

Оскільки суд апеляційної інстанції закриває провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тому клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності не підлягає окремому розгляду, оскільки втрачає предмет правового розгляду в силу відсутності самого правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-21 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М. Верланов