Справа №587/4296/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Вортоломей І. Г.
Номер провадження 33/816/529/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю секретаря судового засідання Демченко А.Д., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Тельпіс Я.І., розглянувши у залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Тельпіс Я.І. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 12 листопада 2024 року близько 13 год. 54 хв. в с. Миколаївка, вул. Першотравнева, 1, керував автомобілем «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку за допомогою спеціального технічного приладу «Алкотестер Драгер 6820», на місці зупинки транспортного засобу або проходження такого огляду в медичному закладі, водій категорично відмовився. Тим самим, порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Тельпіс Я.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам КУпАП, розглянув справу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 , без належного його сповіщення про час та місце розгляду справи, чим було істотно порушено право останнього, передбачені ст. 268 КУпАП, а також порушено його право на доступ до суду.

Долучений відеозапис із нагрудної камери поліцейського не містить підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а саме не зафіксовано момент зупинки автомобіля, за кермом якого знаходився останній.

Як вбачається із відеозапису, транспортний засіб «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_1 , стояв припаркований на узбіччі дороги, біля якого стояв ОСОБА_1 з побратимом.

Таким чином, із наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, як і того, що його було зупинено, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Наявними у справі доказами не доведений факт керування останнім транспортним засобом у стані сп`яніння та порушення п. 2.5 ПДР України, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а отже є підстави для застосування п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У доповнені, апелянт також зазначає, ОСОБА_1 як військовослужбовець за приписами ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП.

Таким чином, вся процедура огляду, яку пропонували ОСОБА_1 , згідно з категоричними приписами ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є неправомірною, а відмова від її проходження не може вважатись допустимим доказом, оскільки результати такого огляду було б отримано всупереч умовам і порядку, встановлених законом.

В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 є мобілізованим військовослужбовцем та проходить службу в Збройних Силах України, перебуваючи більшість свого часу на бойових завданнях, у зв`язку з чим йому не було відомо про ухвалення щодо нього оскаржуваної постанови. 27 січня 2025 року, після виходу з бойового завдання, на порталі Дія, ОСОБА_1 побачив оскаржувану постанову та одразу звернувся за допомогою до адвоката, тому враховуючи викладені обставини, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження з поважності причин пропуску.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Тельпіс Я.С., яка подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, протокол відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розглянуто у відсутність останнього. Окрім цього підтвердження отримання останнім оскаржуваної постанови, матеріали справи не містять.

Відповідно, враховуючи вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження постанови судді від 19 грудня 2024 року, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2024 року серії ЕПР 1 № 171959;

- відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із відеозапису записаного на нагрудні камери працівників поліції, вбачається, як 12 листопада 2024 року близько 13 год. 54 хв. по вул. Першотравнева, 1 в с. Миколаївка, було зупинено автомобіль «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Працівники поліції повідомила водія ОСОБА_1 про причини зупинки, а саме здійснення ним маневру з виключеними покажчиками повороту.

Під час перевірки особи водія, в ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук).

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або ж проїхати до найближчого закладу.

Проте, ОСОБА_1 категорично відмовився проходити відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, про наслідки такої поведінки останній був повідомлений працівниками поліції.

Враховуючи викладене, працівниками поліції було вірно розцінена поведінка ОСОБА_1 , як намагання уникнути проходження у встановленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останнього було повідомлено про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Проставляти підписи та отримувати копію протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відмовився та залишив місце зупинення транспортного засобу.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом із іншими письмовими доказами, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмова особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначені відеозаписи події відповідають вимогам ст.251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому обґрунтовано взяті судом до уваги.

Тобто, долучений відеозапис містить інформацію щодо факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильними.

Твердження апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не є водієм, а тому на нього не розповсюджується необхідність виконання вимог п.2.5 ПДР України, є хибними, оскільки як вбачається із досліджених відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції, останній не заперечував факт керування ним транспортним засобом та висловлював не згоду з причиною зупинки, пояснюючи, що автомобілі, які рухалися попереду нього, також не вмикали покажчики повороту.

Окрім цього, апеляційний суд зауважує про те, що протягом всього часу спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , товариш останнього, який знаходився на пасажирському сидінні, жодного разу не висловив заперечення щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом та не повідомляв, що саме він керував автомобілем.

Відповідно до п.1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У даному випадку поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 є водієм, та мав дотримуватись вимог ПДР України.

Відсутність на відеозаписі інформації щодо моменту зупинки автомобіля не може свідчити про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Таку позицію ОСОБА_1 у суді, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає способом захисту та спробою уникнути від адміністративної відповідальності, оскільки долученими доказами беззаперечно доведено, що останній керував автомобілем та зупинився на вимогу працівників поліції.

При цьому, виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. У даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Щодо тверджень апелянта стосовно неналежного сповіщення ОСОБА_1 про час, дату та місце судового розгляду матеріалів справи про вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що було дотримано суддею суду першої інстанції.

Зокрема, як вбачається з дослідженого відеозапису, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції декілька разів повідомляли ОСОБА_1 про дату та час розгляду вказаних матеріалів в Сумському районному суді Сумської області, тим самим пересвідчувались про належне повідомлення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про судовий розгляд матеріалів, проте на вказану в протоколі дату, останній до суду не з`явився, у зв`язку з чим судовий розгляду був відкладений на іншу дату. Проте 19 грудня 2024 року, ОСОБА_1 не прибув до суду для розгляду складених відносно нього матеріалів про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Необхідно також наголосити, що необґрунтоване зволікання з боку суду в розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду складених відносно нього матеріалів, за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду не з`явився, не цікавився результатом розгляду матеріалів та датою відкладення наступного судового засідання.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 повинен проводитися відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, у присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником Військової служби правопорядку ЗСУ, апеляційний суд не бере до уваги з наступних підстав.

Статтею 15 КУпАП передбачено особливості адміністративної відповідальності військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема відповідно до частини першої статті 15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Положеннями статті 266-1 КУпАП визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

При цьому суд зазначає, що в статті 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Таким чином, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому статтею 266 КУпАП.

Як було встановлено з досліджених відеозаписів нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 був зупинений в с. Миколаївка, поза межами території будь-якої військової частини. У процесі спілкування з інспекторами поліції, водій не повідомляв останніх про виконання ним обов`язків військової служби.

З врахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених суддею обставин справи.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильними.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Тельпіс Я.І., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Тельпіс Я.І. строк на апеляційне оскарження постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року.

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Тельпіс Я.І. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.