Провадження № 3/127/2476/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2025 біля 10.30 год ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_2 фізичного характеру, а саме бив рукою по потилиці та душив за горло.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він посварився з дочкою, однак він її не душив і не бив.

За клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд викликав у судове засідання заявника, однак остання, а також особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судове засідання не з`явились. Тому суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною третьою статті 173-2 КпАП визначена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

В свою чергу частиною першою статті 173-2 КпАП регламентовано, що домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Аналогічне визначення закріплене у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Зокрема, згідно з визначенням, даним у зазначеній правовій нормі, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до визначення, яке надане у пункті 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Зі змісту пункту 7 частини другої статті 3 Закону № 2229-VIII, відповідно до яких дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на батьків (мати, батько) і дитину (діти).

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що 12.04.2025 біля 10.30 год ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_2 фізичного характеру, а саме бив рукою по потилиці та душив за горло.

На підтвердження наведених обставин суду надані копія рапорту працівників поліції про реєстрацію повідомлення (далі Рапорт), копія протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (далі Протокол), копія письмових пояснень ОСОБА_2 (далі Пояснення), копія постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 173-2 КпАП (далі Постанова).

Надані суду відомості підтверджують обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Тому суд вважає, що наданими суду матеріалами підтверджений факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру щодо своєї неповнолітньої дочки.

Як суд зазначив вище, надані суду матеріали містять копію Постанови. Зі змісту Постанови випливає, що 13.01.2025 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 173-2 КпАП. Згідно з Постановою 16.12.2024 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру щодо своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 . Діяння, яке є предметом судового розгляду, було вчинене 12.04.2025, тобто після накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення на підставі Постанови.

Отже, суд вважає, що діяння ОСОБА_1 охоплюється складом правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-2 КпАП, за ознаками вчинення домашнього насильства фізичного характеру стосовно неповнолітньої особи, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення правопорушення повторно протягом року особою, яка вже була піддана адміністративному стягненню.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини. Аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає за доцільне з метою попередження вчинення ним аналогічних правопорушень в майбутньому застосувати до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: