Справа № 366/630/25
Провадження № 3/366/552/25
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2025 року суддя Іванківського районного суду Київської області Ткаченко Ю.В., за участю: прокурора Дацько О.С., представника ОСОБА_1 адвоката Чінгузова О.С., розглянувши в селищі Іванків Київської області матеріали, що надійшли від Вишгородської окружної прокуратури про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рагівка Поліського району Київської області, громадянки України, українки, посада: селищний голова Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області, місце проживання: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
11 березня 2025 року до суду від Вишгородської окружної прокуратури надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-8 КУпАП.
Як слідує з Протоколу про адміністративне правопорушення від 10 березня 2025 року:
Відповідно до ст. ст. 2, 3, 7, 8 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Посадами в органах місцевого самоврядування є, поряд з іншими виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах.
Правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.
Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування поряд з іншими є додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.
Рішенням Поліської селищної ради від 26.11.2020 № 01-01-VIII (наявне у відкритому доступі на офіційному веб сайті Поліської селищної ради за посиланням https://poliska-gromada.gov.ua/docs/619625) визнано повноваження Поліського селищного голови ОСОБА_1 .

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст, 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова поряд з іншим, забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства;

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституцій України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вишгородською окружною прокуратурою Київської області, при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у бюджетній сфері, у зв`язку зі збільшенням вартості предмету закупівлі, всупереч вимог Закону України «Публічні закупівлі» та п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1 178, 15.11.2024 та 30.12.2024 на адресу Поліської селищної ради направлено запити № 54-6248вих-24 та № 54-6972вих-24 щодо надання інформації та копій документів з питань здійснення закупівлі UA-2022-12-07- 002512-а.

Однак, листом Поліської селищної ради від 27.12.2024 № 01-57/1352 повідомлено Вишгородську окружну прокуратуру про відсутність у селищної ради правових підстав для надання відповідної інформації та копій документів.

Після чого, Вишгородською окружною прокуратурою, у порядку ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави, 30.12.2024 на адресу Поліської селищної ради направлено запит № 54-6972вих-24 щодо надання інформації та копій документів з питань здійснення закупівлі UA-2022-12-07-002512-а та роз`яснено, положення ст. 185-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до трекінгу поштового відправлення вказаний запит Поліською селищною радою отримано 31.12.2024.

Відповідно до пункту 5 глави 5 розділу 111 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, документ, в якому не зазначено строк виконання, повинен бути виконаний не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту його реєстрації в установі, до якої надійшов документ.

Таким чином, запит Вишгородської окружної прокуратури від 30.12.2024 № 54-6972вих-24 мав бути виконаний не пізніше 30.01.2025.

Проте, запитувана інформація та копії відповідних документів до Вишгородської окружної прокуратури не надано та не повідомлено про причини не надання та(або) продовження строку розгляду запиту (довідка спеціаліста Вишгородської окружної прокуратури від 10.03.2025).

Запитувані інформація та документи не були надані навіть після скерування на адресу Поліської селищної ради листа від 10.02.2025 №54-647вих-25 щодо ненадходження на адресу окружної прокуратури інформації та документів та надання пояснень з цього приводу. (лист Поліської селищної ради від 17.02.2025 № 01-5 7/213).

Таким чином, головою Поліської селищної ради Гаращенко Оленою Миколаївною не виконано законні вимоги прокурора.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Вишгородською окружною прокуратурою встановлено, що у грудні 2022 року Поліською селищною радою без застосування електронної системи закупівель проведено процедуру закупівлі товару (ідентифікатор закупівлі - UA- 2022-12-07-002512-а) за кодом класифікації ДК021:2015:31120000-3: Генератори, за результатами якої між селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПМК Консалтінг» укладено договір на суму 866 700,00 гри., у тому числі ПДВ (20%) - 144 450,00 гри. про закупівлю товарів № 23 від 05.12.2022.

В подальшому, між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору від 22.12.2022, де сторони фактично залишили суму ПДВ у складі вартості трьох дизель генераторів Bolat TD 7500, чим завищили його вартість на суму 39 450,00 грн. (236 700,00 - 197 250,00 = 39 450,00 грн.) від первісної ціни договору, що є збільшенням ціни за одиницю товару на 20 відсотків.

Разом з тим, електрогенераторні установки до яких відносяться дизельні генератори, що є предметом закупівлі за договором про закупівлю товарів № 23 від 05.12.2022 підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, при здійсненні закупівлі дизельних генераторів за договором про закупівлю товарів № 23 від 05.12.2022 на загальну суму 866 700,00 грн, у тому ПДВ (20 %) - 144 450,00 грн., ТОВ «СПМК Консалтінг» безпідставно включено в ціну договору на поставку вказаного товару податок на додану вартість, як наслідок в умовах воєнного стану завищено вартість генераторів на суму 144 450,00 гри, з якої на даний час залишаються невідшкодованими 39 450,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно з п. п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 зазначеного закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, здійснення контролю за додержанням бюджетного законодавства.

Не вжиття заходів щодо повернення надмірно сплачених бюджетних коштів несе потенційну загрозу як для фінансового стану територіальної громади села, так і в цілому для держави, оскільки вищезгадані явища набирають масового характеру, що, в свою чергу, приводить до скорочення фінансування соціальних програм, додаткового залучення коштів із Державного бюджету України.

Згідно з ч. З ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно тля реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

За таких обставин, Поліська селищна рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Поліської селищної ради, яка здійснювала перерахування коштів на виконання умов Договору в редакції додаткових угод до нього.

Поряд з цим, запитувана інформація та документи не відносяться до інформації з обмеженим доступом.

З огляду на викладене, Вишгородська окружна прокуратура відповідно до положень ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» мала підстави на отримання запитуваної інформації та копій документів.

Варто зазначити, що законодавством не визначено поняття «законна вимога прокурора», а тому при його застосуванні слід виходити із загальних засад, визначених Конституцією та законодавством України, а також із розуміння семантики слова «вимога».

Так, згідно з Українським тлумачним словником (2016 року видання) вимога це: побажання, прохання, висловлене так, що не припускає заперечень; потреби, запити, які хто-небудь ставить до когось; настійне прохання, виражене в категоричній формі тощо.

За таких обставин, запит прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з вимогою про надання документів та інформації є законною вимогою прокурора.

З огляду на викладене, голова Поліської селищної ради ОСОБА_1 30.01.2025, перебуваючи за місцем роботи по вул. Воздвиженська, 81 у селищі Красятичі в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не виконала законні вимоги прокурора, а саме не надала на запит прокурора необхідну інформацію та копії документів, таким чином останньою вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-8 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин /а.с. 41-46, 108 А/.

26.03.2025 до суду від прокурора Вишгородської окружної прокуратури Дацько О. надійшов Лист від 26.03.2025 року про долучення до матеріалів справи матеріальний носій інформації оптичний диск DVD-R, який містить відеозапис вручення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 /а.с. 47-48/.

07.04.2025 від представника ОСОБА_1 адвоката Чінгузова О.С. надійшло клопотання про закриття справи про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. До даного клопотання подане заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, з якого слідує, що сторона захисту вважає, що провадження в цій справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України в зв`язку з:

1.Порушенням прокурором вимог ч. 2 ст. 256 КУпАП в частині, що стосується терміну складання адміністративного протоколу від 10 березня 2025 року (Рішення ОСОБА_2 )

2.Порушення прокурором вимог ч. 2 ст. 256 КУпАП в частині порядку вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності примірника протоколу про адміністративне правопорушення.

3.Порушення прокурором права на захист ОСОБА_1 .

4.Законна вимога прокурора у запитах від 15.11.2024 за № 54-6248 та від 30.12.2024 за № 54-6972 є такими, що не ґрунтуються на нормі Закону.

5. ОСОБА_1 у вказаних деліктних адміністративно правових відносинах є не належним суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності.

6.Відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту вручення примірника протоколу;

7.Відео доказ до протоколу є неналежним та не допустимим доказом!

8.Прокурором у протоколі не конкретизовано, яку саме частину ст. 19 Конституції України було порушено!

9.Прокурором не зібрано (обов`язок прокурора) та не долучено до матеріалів адміністративної справи належного документу, яким визначаються повноваження Голови Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області і які, власне, на думку прокурора, були порушені останньою!

10.Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових доказів належних та допустимих доказів того, що пан прокурор Дацько О. має відповідні повноваження на складання протоколу про адміністративні правопорушення!

11.У протоколі про адміністративне правопорушення прокурором і в якості понятих і в якості свідків, одночасно зазначені одні й ті самі особи /а.с.55-90/.

07.04.2025 від представника ОСОБА_1 адвоката Чінгузова О.С. надійшло клопотання про відвід прокурору, в задоволенні якого було відмовлено на підставі постанови суду від 07.04.2025 /а.с 92, 93-94/.

14.04.2025 до суду від прокурора Вишгородської окружної прокуратури Дацько О. надійшли додаткові пояснення у справі, з яких слідує, що відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення є момент коли особа, уповноважена на складання протоколу, здобула можливість за участі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення здійснити дії, визначені частинами другою четвертою ст. 256 КУпАП.

Таким чином, у даній справі моментом виявлення особи є 10.03.2025, коли прокурор здобув можливість за участі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення здійснити дії, визначені частинами другою четвертою ст. 256 КУпАП.

Також звертає увагу на те, що остаточно стало відомо про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, після отримання довідки спеціаліста Вишгородської окружної прокуратури від 10.03.2025 відповідно до якої відповідь на запит від 30.12.2024 № 54-6972вих-24 до окружної прокуратури не надходила.

Таким чином, не вірним є ототожнення моменту вчинення адміністративного правопорушення - 30.01.2025 (граничний строк надання інформації та документів) з моментом виявлення особи, яка вчинила правопорушення 10.03.2025. Зокрема і через те, що відповідь могла бути направлена засобами поштового зв`язку в останній день і відповідно надійти до окружної прокуратури вже після його настання.

За приписами ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 відмовилась від підписання протоколу в ньому зазначено про це. Факт відмови від отримання та підписання протоколу фактично підтверджує і сам захисник Гаращенко О.М. у своїх запереченнях.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, поряд з іншими при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Твердження захисника Гаращенко О.В. про порушення права на захист спростовується відеозаписом, наявним у матеріалах справи. На вказаному відеозаписі присутній захисник ОСОБА_3 Чінгузов О.С.

Всі решта обставин, на які посилається представник ОСОБА_1 адвокат Чінгузов О.С., як на підставу про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими та не відповідають вимогам Закону та очевидно є такими, що не підлягають задоволенню.

16.04.2025 від представника ОСОБА_1 адвоката Чінгузова О.С. надійшли письмові заперечення на додаткові пояснення прокурора, в яких останній просить закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 , в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні прокурор Дацько О.С. підтримав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , вважає його законним та обґрунтованим; щодо заявлених клопотань представника ОСОБА_1 адвоката Чінгузова О.С., зокрема, порушення терміну складання протоколу про адміністративне правопорушення та його вручення, порушення права на захист та інших, - заперечував. Заявлені клопотання адвокатом Чінгузовим О.С. є необґрунтованими, не відповідають вимогам Закону та очевидно є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник ОСОБА_1 адвокат Чінгузов О.С. дав аналогічні пояснення, зазначені в запереченні на протокол про адміністративне правопорушення та письмових запереченнях на додаткові пояснення прокурора. Просив суд закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-8 КУпАП, судом не встановлений.

Так, статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно приписів, закріплених у ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідност. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно імперативних приписів ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Стандарти, встановлені Конвенцією для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Доказуванням за цим принципом має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000)

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення регламентовані ст.ст. 254-256 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності

Частиною 1 статі 256 КУпАП закріплені вимоги, згідно яких у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року, «Шмауцер проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року, «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 17, 21 рішення "Надточій проти України").

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 7, 251, 252, 280 КУпАП та ст.ст. 85, 86 КПК України в поєднанні із вказаною вище позицією Конституційного суду України, викладеною у рішенні № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, а також практикою ЄСПЛ, що за правилами, визначеними ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" має враховуватися судом як джерело права, можна зробити висновок, що у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності належними вважаються докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність передбачених ст. 280 КУпАП обставин, які підлягають доказуванню у справі, а також інших обставин, які мають значення для справи, та прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

В той же час допустимим визнається доказ, якщо він отриманий суб`єктом, уповноваженим на це законодавством із належного джерела та з додержанням належної процедури отримання, тобто дотримання процесуального порядку їх збирання та закріплення відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимоги ч. 1 ст. 185-8 КУпАП передбачають невиконання посадовою особою законних вимог прокурора, що тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері прокурорського нагляду.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах:

невиконання законних вимог прокурора про проведення перевірки чи ревізії діяльності підконтрольних або підпорядкованих підприємств, установ, організацій або про виділення спеціалістів для проведення такої перевірки, про подання необхідних матеріалів;

ухилення від законних вимог прокурора щодо прибуття за викликом в орган прокуратури.

Обидва склади - формальні.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності та підпорядкування (ч. 1 цієї статті); посадові особи та громадяни (ч. 2 цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 10.03.2025, голова Поліської селищної ради ОСОБА_1 30.01.2025, перебуваючи за місцем роботи по вул. Воздвиженська, 81 у селищі Красятичі в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не виконала законні вимоги прокурора, а саме не надала на запит прокурора необхідну інформацію та копії документів, таким чином останньою вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 185-8 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що запит Вишгородської окружної прокуратури від 30.12.2024 № 24-56972вих-24 мав бути виконаний не пізніше 30.01.2025.

З наведеного слідує, що останній термін виконання запиту рахується наступний день, після закінчення терміну виконання, тобто 31 січня 2025 року.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений 10.03.2025, а не 31січня 2025 року, як того передбачають вимоги ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Суд не погоджується із зазначеними у протоколі та висловленими прокурором в судовому засіданні доводами щодо того, що початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення слід вважати момент, коли особою, уповноваженою на складання протоколу зібрано та проаналізовано необхідні докази та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, який процесуально оформлюється протоколом.

Вирішуючи питання про те, чи пропущено встановлений ч. 2 ст. 254 КУпАП строк на складання протоколу про адміністративне правопорушення, суддя враховує, що останній складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 254 КУпАП, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 повинен був бути складеним не пізніше 31 січня 2025 року, тобто не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , прокурор посилається на Лист Комітету Верховної Ради України від 11.09.2018 № 04-18/10-1584, як на підставу строку складення адміністративного протоколу.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши Лист Комітету Верховної Ради України від 11.09.2018 № 04-18/10-1584, на який посилається прокурор, як на підставу строку складення адміністративного протоколу, суд приходить до висновку, що цей Лист не є нормативно-правовим документом, не є обов`язковим і носить лише інформаційний характер. Так як, тлумаченням та роз`ясненням законодавства займається Конституційний Суду України, а не Верховна Рада України.

Також, прокурор у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 посилається на різні документи, які не мають юридичної сили, оскільки верховенство права в Україні - це Конституція України, Закони України, підзаконні акти, а також Практика Верховного Суду України, що є джерелом права України.

Вимогами статті 245 КУпАП передбачено, що з авданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

З огляду на викладене, суддя визнає недопустимим доказом протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , як такий, що складений з порушенням встановленого законом порядку.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини справи, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-8 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки у цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, відповідно судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7,-9 40-1, 185-8, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

У Х В А Л И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 КУпАП, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.

Суддя: Юрій ТКАЧЕНКО