Справа № 755/3861/25
Провадження №: 3/755/2083/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Сазонова М.Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 КУпАП,

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває на розгляді адміністративна справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 51 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Смєхнов В.А. заявив клопотання про зупинення провадження у справі посилаючись на те, що ОСОБА_1 був призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією та проходить військову службу, що підтверджується наданими документами.

Вислухавши клопотання захисника, дослідивши долучені документи, суддя дійшов наступних висновків.

16.04.2025 військовою частиною НОМЕР_1 Збройних Сил України видано довідку № 6554 (форма 5), з якої установлено, що молодший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 14.02.2025 року по теперішній час.

Так, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норму, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження у зв`язку з проходженням особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, військової служби.

Однак, статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За частиною 1 статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Європейський суд з прав людини надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції (для прикладу рішення ЄСПЛ у справах «Lutz v. Germany» (від 25 серпня 1987 року, заява № 9912/82, § 55, https://hudoc.echr.coe.int/ukr?i=001-57531), «Engel and others v. The Netherlands» (від 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71;5354/72; 5370/72, https://hudoc.echr.coe.int/ukr?i=001-55402), «Гурепка проти України» (від 6 вересня 2005 року, заява № 61406/00, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/980_437#Text), «A. Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy» (від 27 вересня 2011 року, заява № 43509/08, https://hudoc.echr.coe.int/ukr?i=002-385), оскільки для застосування Конвенції в аспекті розуміння поняття «кримінальне звинувачення» достатньо, щоб правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» згідно з Конвенцією або щоб за вчинене правопорушення до особи було застосовано покарання, яке за своїм характером і ступенем суворості належало в цілому до «кримінальної» сфери.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Відповідно до п.п. 3.4, 3.6 Рішення КСУ №10-рп/2011 від 11.10.2011 року, з аналізу положень міжнародних актів не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У цьому ж рішенні КСУ поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому з метою додержання принципу законності в необхідних випадках слід застосовувати принцип аналогії закону найбільш близького до адміністративно-деліктної галузі права кримінального процесуального законодавства.

Адміністративні правопорушення визначені ст. 9 КУпАП є менш суспільно небезпечними, ані ж кримінальні правопорушення передбачені ст. 11 КК, однак в аспекті розуміння поняття «кримінальне звинувачення» достатньо, щоб такі адміністративні правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» згідно з Конвенцією.

Отже, системний аналіз законів України і усталеної судової практики ЄСПЛ надає можливість при вирішенні питання про зупинення судового провадження у зв`язку з проходженням особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, військової служби, застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції інші норми закону, зокрема положення КПК України, які регламентують подібні відносини.

Таким чином, у даному випадку доцільно буде застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві, а саме положення КПК України, які визначають порядок та умови зупинення судового провадження.

Зважаючи, що положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та при вирішенні питання про зупинення провадження слід керуватися ст. 335 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби.

Враховуючи, що на даний час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, суддя вважає, що з метою дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та перебуває на військовій службі, виконуючи свій конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, провадження у справі слід зупинити до закінчення строку проходження ОСОБА_1 служби в Збройних Силах України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 335 КПК України, ст. 294 КУпАП суддя,

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 51 КУпАП, зупинити до його звільнення з військової служби, але не пізніше завершення воєнного стану в України.

Зобов`язати ОСОБА_1 повідомити суд про звільнення з військової служби протягом 3 днів з моменту такого звільнення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя М. Сазонова