Номер провадження: 33/813/1018/25
Головуючий у першій інстанції Шкорупеєв Д. А.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

захисника особи, яка притягується до відповідальності, Фоміна А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Фоміна Андрія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 26.02.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 09.12.2024 о 09:34 по вул. Чорноморського козацтва, 80 в м.Одесі керував транспортним засобом «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає ситуації, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Фомін А.І. в інтересах ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 26.02.2025 і закрити провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник зазначив, що ОСОБА_1 не був присутній під час ухвалення оскаржуваної постанови, не отримував її копію, з інформації в ЄДРСР йому стало відомо про наявність постанови, до якої забезпечено надання загального доступу лише 17.03.2025. Копію постанови суду захисник Фомін А.І. отримав лише 27.03.2025. Без отримання та ознайомлення з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 не мав можливості належним чином реалізувати свої права на апеляційне оскарження у строки, що встановлені КУпАП.

В обґрунтування скарги захисник зазначив, що:

- в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

- працівниками поліції не зафіксовано момент зупинки автомобіля та не зазначено законні підстави такої зупинки;

- працівники поліції не представились ОСОБА_1 , що свідчить про порушення процедури спілкування працівників поліції з громадянами;

- відсутність на відеозаписі доказів наявності у водія явних ознак наркотичного сп`яніння;

- не роз`яснено ОСОБА_1 його права, не забезпечено реальне право на отримання правової допомоги з моменту початку процедури огляду (тобто під час складання протоколу) та не роз`яснено порядок проходження огляду;

- відеозйомка не велась безперервно, відео починається з моменту, коли з ОСОБА_1 бесідують працівники поліції та невстановлена особа у військовій формі;

- на відео відсутній момент вручення направлення на проходження медогляду на стан наркотичного сп`яніння;

- водій в порушення вимог ст.266 КУпАП не був відсторонений від керування транспортним засобом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Фомін А.І. в інтересах ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2025 справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 та захисника Фоміна А.І., які належним чином були сповіщенні про розгляду справи.

За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень постанова направлена до Реєстру для оприлюднення 14.03.2025, забезпечено надання загального доступу 17.03.2025.

Матеріали справи не містять доказів виконання судом вимог ч.1 ст.285 КУпАП щодо направлення копії постанови суду особі, щодо якої її винесено.

23.03.2025 захисник Фомін А.І. звернувся до суду із клопотанням про видачу копії постанови суду, яке виконано 27.03.2025.

06.04.2025 захисник Фомін А.І. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надав до суду апеляційну скаргу на постанову суду від 26.02.2025, яка, серед іншого, містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.

Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.

У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Судом апеляційної інстанції, аналізуючи наведені обставини, враховано, що оскаржена постанова ухвалена за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах, матеріали справи не містять відомостей про направлення копії постанови стороні захисту у виконання вимог ч.1 ст.285 КУпАП, до ЄДРСР постанова направлена лише 14.03.2025, а копії отримана захисником 27.03.2025 та в межах десятиденного строку з моменту отримання подана апеляційна скарга, з обґрунтуванням причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Апеляційним судом враховано, що для належного обґрунтування апеляційної скарги апелянту необхідно ознайомитись з текстом оскаржуваного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення регламентовано виключно статтею 294 КУпАП, при цьому законом не встановлено конкретних вимог до такої апеляційної скарги.

Разом із тим слід врахувати, що згідно з положеннями процесуальних кодексів України однією з обов`язкових вимог до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є наявність в ній обґрунтування незгоди скаржника з висновками оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, для реалізації права на апеляційний перегляд справи особа має подати апеляційну скаргу на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк із зазначенням доводів щодо незгоди із встановленими судом обставинами.

Для обґрунтування незгоди з ухваленим судовим рішенням скаржнику повинні бути відомі встановлені судом обставини та висновки суду. Вказане корелює із пунктом 4 ч.2 ст.283 КУпАП, яким передбачено, що постанова суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.

У пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи отримання стороною захисту оскаржуваного судового рішення 27.03.2025, апеляційний суд вважає, що саме з моменту отримання судового рішення остання мала необхідні засоби для реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

На підставі наведеного, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення останньому строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №192152 від 09.12.2024, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 09.12.2024 о 09:34 по вул. Чорноморського козацтва, 80 в м.Одесі керував транспортним засобом «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає ситуації, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 ;

- відеозаписами з портативних відеореєстраторів нагрудних камер поліцейських, якими зафіксовано виявлення поліцейським у водія «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 , особу якого встановлено за посвідченням водія, ознаки наркотичного сп`яніння, які наголошені водієві. Працівниками поліції неодноразово було запропоновано водію проїхати до медзакладу для проходження у встановленому порядку медичного огляду, на що ОСОБА_1 , задаючи різні питання, фактично не вчиняв жодної дії, направленої на слідування до медзадкладу для проходження відповідного огляду, що було розцінено поліцейським як фактична відмова від проходження огляду, про що повідомлено водія та повідомлено про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснена санкція цієї норми, складено адмінматеріали, ознайомлено водія з протоколом та роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, відсторонено водія від керування транспортним засобом;

- направленням на огляд водія до закладу охорони здоров`я від 09.12.2024, в якому зазначені виявлені ознаки сп`яніння та відмову водія від проходження огляду;

-довідками про отримання посвідчення водія та відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП, якими підтверджується статус водія та відповідна кваліфікація за ст.130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії.

За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.5 ПДР).

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Пунктом 4 розділу 1 Інструкції визначено ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зокрема, такими ознаками є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), якими є порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.

За положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані наркотичного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу знаходиться у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.

Таким чином, законодавством не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан сп`яніння.

Частиною 6 ст.266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

За положеннями пункту 8 Порядку від 17.12.2008 №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу 1 Інструкції). При цьому, проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння має обов`язково відбуватись у закладі охорони здоров`я, оскільки відповідно до положень п.7 розділу 3 Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Будь-якого іншого способу проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, окрім як у закладі охорони здоров`я з обов`язковим проведенням лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу чинним законодавством не передбачено.

У випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п.2.5 ПДР України. Вказане було неодноразово роз`яснено працівниками поліції ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписами, наявними в матеріалах справи.

Так, у виконання вимог ч.2 ст.266 КУпАП до матеріалів справи долучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Оглянуті відеозаписи дають можливість встановити їх узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає їх як належний та допустимий доказ у справі.

Наявними відеозаписами чітко зафіксований факти виявлення поліцейським під час спілкування у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, наголошення їх водієві та неодноразові пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку в медзакладі, на що водій не вчиняв жодної дії, направленої на проходження огляду, що було розцінено поліцейським як фактична відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Під час дослідження наявних в матеріалах справи відеозаписів суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на них послідовно зображені події, які хронологічно продовжують одна одну та дані події не містять розриву у часі, що свідчить про безперервність проведення відеозйомки. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису судом не встановлено. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Доводи апеляційної скарги відносно того, що відеозйомка не велась безперервно не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. При цьому, не виконання водієм вимог поліцейського щодо проведення такого огляду, не свідчить про виконання ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки вказаним пунктом передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а у даному випадку водій не пройшов такого огляду, незважаючи на те, що працівниками поліції були створені умови для проведення огляду у встановленому законом порядку.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Формальне невисловлення водієм згоди на проходження огляду, без вчинення ним всіх передбачених законом необхідних дій, не свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 видимих ознак наркотичного сп`яніння з посиланням на відеозапис, оскільки за обставин відмови від законної вимоги щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння перевірці підлягає факт саме порушення водієм п.2.5 ПДР, а не факт перебування чи ні у такому стані. При цьому, як зазначалось вище, визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності фіксації факту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків місцевого суду. Вказаним доводам суд першої інстанції надав належну оцінку. При цьому, слід зазначити, що оглянутий відеозапис підтверджує, що ОСОБА_1 перебуває за кермом транспортного засобу (пристебнутий паском безпеки) жодного разу не заперечив факт керування ним транспортним засобом. Крім того, керування ОСОБА_1 транспортним засобом зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення від 09.12.2024, який в розумінні положень ст.251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки не спростовують правильність висновків місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на таке.

З оглянутих судом відеозаписів вбачається, що транспортний засіб, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , знаходиться на мобільному блокпості, поліцейський неодноразово наголошував на вимогу водія причину зупинки: «Усне звернення громадян про порушення водієм ПДР».

Перш за все слід зазначити, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.

Крім того, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинений на мобільному блокпості під час дії воєнного стану.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Згідно п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 за №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України Про основи національного спротиву, Про правовий режим воєнного стану, Про оборону України, Про національну безпеку України, Про Національну поліцію, Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.

Відтак, зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 безпосередньо на блокпості, у період дії в Україні правового режиму воєнного стану, з метою перевірки документів, здійснено на законних підставах, доказів зворотнього суду не надано.

Посилання захисника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, не беруться до уваги, оскільки вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, справа № 686/11314/17 розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо складання постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. У справі, що наразі переглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки. Отже правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2019 (справа №686/11314/17) стосується абсолютно іншої правої ситуації.

З аналогічних підстав не приймаються до уваги і інші постанови ВС КАС в інших справах, на які посилається захисник в апеляційній скарзі.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом.

Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися.

З аналогічних підстав не приймаються до уваги і доводи апелянта, що працівники поліції не представились ОСОБА_1 , що, за позицією апелянта, свідчить про порушення процедури спілкування працівників поліції з громадянами. Судом враховано, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, сторона захисту не зверталась. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.

Крім того, всупереч доводам захисника, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст.130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту відмови особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо невручення направлення на проходження огляду апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на відповідній правовій основі.

Так, системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку, дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не вручається поліцейським водію у разі зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом. Дане направлення є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу. При цьому ОСОБА_1 фактично відмовився від слідування до закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду.

Доводи апелянта щодо нероз`яснення поліцейськими прав ОСОБА_1 та невідсторонення від права керування, спростовуються наявними відеозаписами, оглянутими в судовому засіданні (зокрема, відео з БК230574 проміжки часу 01:01:50- 01:01:55, 01:08:42 01:08:48, 01:09:45-01:10:00, 01:10:50- 01:10:53, 01:11:07 01:11:11 год.), яким зафіксовано роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 прав та неодноразове повідомлення про відсторонення від права керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про не забезпечення реального права на отримання правової допомоги з моменту початку процедури огляду (тобто під час складання протоколу) не ґрунтуються на відповідній правовій основі. Перш за все, слід зазначити, що з відеозаписів вбачається, що поліцейський неодноразово роз`яснював право водія скористатись правовою допомогою, чим останній і скористався за телефоном. При цьому, діючим законодавством не передбачена обов`язкова присутність адвоката під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

Також слід звернути увагу, що у справі, що наразі переглядається, предметом розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, вимоги до змісту якого регламентовані ч.1 ст.256 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції суду. При цьому, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуватися юридичною допомогою, передбачене ст.268 КУпАП, виникає при розгляді справи, а не під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції скористався своїм правом на захист шляхом укладання з адвокатом Фоміним А.І. угоди на надання правової допомоги від 08.01.2025. В суді першої інстанції захисник Фомін А.І. надавав суду письмові заперечення, клопотання, в тому числі клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та захисника в його інтересах. В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Фомін А.І. в інтересах ОСОБА_1 приймав участь, надав свої пояснення по суті справи та заперечення проти складених матеріалів, тобто право на захист ОСОБА_1 не було порушено.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог ст.245 КУпАП та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, стороною захисту не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Отже, враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Фоміна Андрія Ігоровича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника Фоміна Андрія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко