Миколаївський апеляційний суд
Провадження № 33/812/203/25 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП суддя Головіна Т.М.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Вірченко Є.С.,

захисника Надіч Н.Д.,

прокурора Маковецького Є.В.

розглянула, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Надіч Н.Д. на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2025 року якою

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, працює головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,

визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. на користь держави.

За постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 та будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме 10.07.2024 р. подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, незважаючи на свій такий обов`язок подати декларацію у термін до 31.01.2024 р., чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Надіч Н.Д. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та закінченням строку.

Захисник вважає, суддя місцевого суду формально підійшла до з`ясування обставин справи, не забезпечила повного, всебічного та об`єктивного розгляду. Зокрема, суддя не встановила належним чином повноваження прокурора, який брав участь у судовому засіданні, та безпідставно відмовила у задоволенні заяви про його відвід. Пізніше інший прокурор Маковецький Є.В., фактично підтвердив відсутність у першого повноважень представляти обвинувачення у цій категорії справ. Втім, він також не надав будь-яких документів, що саме він уповноважений приймати участь у даній категорії справи.

Суддя не звернула уваги на численні процесуальні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення № 387 від 17.10.2024 р. Протокол не містить обов`язкових реквізитів, зокрема не зазначено місце його складання, не підтверджено належним чином повноваження посадової особи, яка його склала, а сам протокол був складений без участі особи, яку притягають до відповідальності, що є порушенням вимог ст. 254 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі захисник вказує, що суддя місцевого суду не надала оцінки тому, що на момент прийняття ОСОБА_1 на державну службу (14.02.2023 р.) вона не була суб`єктом декларування за 2022 рік, а отже не могла бути зобов`язана подавати щорічну декларацію за цей період. Це прямо випливає із положень Закону України «Про запобігання корупції» та відповідних роз`яснень НАЗК, що свідчить про відсутність в її діях складу відповідного правопорушення.

Суд не врахував, що нові норми щодо обов`язковості подання декларацій набули чинності лише 12.10.2023 р., після публікації відповідного закону. Тобто на момент подій, що стосуються 2022 року, відповідальність за неподання декларації у ОСОБА_1 не могла виникнути. Закон не має зворотної дії в часі, і тому особа не може бути притягнута до відповідальності за порушення, якого на момент вчинення не існувало в правовому полі.

На думку захисника, суддя місцевого суду безпідставно відмовила у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик свідків, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснення яких мали б істотне значення для встановлення обставин справи. Відмова у допиті свідків, які могли надати пояснення щодо виникнення зобов`язання з подання декларації, змісту та наявності умислу порушує принцип справедливого судочинства.

Крім того, було повністю проігноровано свідчення самої ОСОБА_1 , яка наголошувала на тому, що її викликали до поліції влітку 2024 року та під тиском фактично примусили подати щорічну декларацію за 2022 рік. Це свідчить про відсутність умислу, без якого не може бути складу адміністративного правопорушення за ст. 172-6 КУпАП.

Захисник також акцентує на порушенні процесуальних строків у справі. Повідомлення про вчинення правопорушення надійшло до УСР у Миколаївській області 03.09.2024 р., а останній доказ пояснення ОСОБА_1 датований 07.10.2024 р. Отже, згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол мав бути складений не пізніше 24 годин з моменту виявлення правопорушення або останньої процесуальної дії. Це робить протокол недопустимим доказом, і відповідно не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності.

Таким чином, максимальний граничний строк притягнення ОСОБА_1 до відповідальності сплинув 06.04.2025 р., що однозначно вказує на пропущення строків притягнення до відповідальності та є самостійною підставою для закриття справи, незалежно від наявності чи відсутності вини.

Заслухавши пояснення захисника Надіч Н.Д. на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями статті 252 КУпАП України, визначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інше.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддею місцевого суду зазначені вимоги закону дотримані.

Відповідно до постанови КМУ від 23.02.2022 р. №154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» визначено, що штатні посади територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки комплектуються військовослужбовцями, державними службовцями та працівниками Збройних Сил (далі працівники) відповідно до їх штату та штатного розпису. Добір військовослужбовців для комплектування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, їх призначення на посади, проходження військової служби та звільнення з неї здійснюються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби державними службовцями, регулюються Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ст. 1 Закону, державний орган орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу», інші посади державної служби, не віднесені до категорій «А» і «Б», віднесено до посад категорії «В» державної служби. Відповідно до підпункту «В», пункту 1, частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, особами, на яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закон), правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту 2-7 пункту 2 розділу XIII Закону, особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», опублікований в офіційному виданні Верховної Ради України «Голос України» 11.10.2023 р. та набрав чинності 12.10.2023 р.

Крім того, згідно п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції на виконання п.3 розділу ІІ Закону України від 20 вересня 2023 року № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану» підготувало Роз`яснення від 13 листопада 2023 року № 4 щодо типів існування декларацій, коли їх слід подавати та який звітний період вони охоплюють.

Під час розгляду справи в місцевому суді, ОСОБА_1 заперечувала свою вину та пояснила, що їй не було роз`яснено про необхідність подання щорічної декларації, тому вона подала своєчасно лише декларацію, як кандидата на посаду, необхідність подання якої їй було доведено.

Незважаючи на невизнання провини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, її вина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення № 387 від 17.10.2024 р.; витягом з роз`яснення НАЗК «Щодо застосування окремих положень Закону»; повідомленням начальника Південного відділу з питань запобігання та виявлення корупції начальника УСР про обставини, що можуть свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 29.08.2024 р.; запитом Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання інформації та завірених копій документів; копією наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду; копією присяги державного службовця ОСОБА_1 ; особовою карткою державного службовця ОСОБА_1 ; посадовою інструкцією державного службовця ОСОБА_1 ; попередженням ОСОБА_1 від 15.02.2023 р. з її особистим підписом про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про державну службу», «Про запобігання корупції», щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби; листами Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про запрошення ОСОБА_1 на 07.10.2024 р. до УСР для надання пояснень щодо можливого факту наявності ознак вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією та на 16.10.2024 р. для оголошення протоколу; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; скріншотами з ЄДРД та АЦСК «ПриватБанк»; листом НАЗК щодо помилок в роботі Реєстру від 02.04.2024 р.

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суддя місцевого суду, перевіривши усі обставини та дослідивши матеріали справи, вірно встановила той факт, що ОСОБА_1 подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держав або місцевого самоврядування, а саме щорічну за 2022 рік поза межами строку, встановленого законом для її подання та про відсутність поважних причин несвоєчасності, а відтак, про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, із чим погоджується апеляційний суд.

Посилання апелянта на відсутність умислу на несвоєчасне подання декларації є безпідставним, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так i в необережній формі вини.

Щодо доводів апелянта про порушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення № 387 від 17.10.2024 р., суддя місцевого суду здійснила всебічну перевірку наявних у справі матеріалів та надала їм належну оцінку. Зокрема, було встановлено, що протокол містить усі передбачені Інструкцією обов`язкові реквізити, у тому числі місце його складання місто Миколаїв, що відповідає вимогам нормативного акту. Повноваження особи, яка склала протокол старшого лейтенанта поліції Строгіна М.І., підтверджено витягом з наказу, посадовою інструкцією та чинним Положенням про Департамент стратегічних розслідувань. Суд обґрунтовано дійшов висновку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, такі особи мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-6 КУпАП, за умови, що порушення не вчинене службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, що в даному випадку відсутнє.

В частині доводів про нібито відсутність у ОСОБА_1 обов`язку подавати щорічну декларацію за 2022 рік, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», обов`язок подання декларації виникає щороку у суб`єкта декларування під час перебування на посаді. ОСОБА_1 з 14.02.2023 р. була прийнята на державну службу на посаду, що прямо підпадає під визначення суб`єкта декларування, що підтверджується відповідними документами. Після відновлення обов`язку подання декларацій у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3384-ІХ, вона була зобов`язана подати щорічну декларацію за 2022 рік до 31.01.2024 р. Враховуючи викладене, суддя місцевого суду дійшла правильного висновку, що обов`язок подання декларації у ОСОБА_1 виник у відповідності до чинного законодавства.

Посилання захисника на те, що закон не має зворотної дії у часі, не впливає на висновки суду, оскільки відповідальність настала не за фактом неподачі декларації у 2023 році, а за її несвоєчасне подання після відновлення цього обов`язку згідно з прямими приписами закону.

З приводу доводів про безпідставну відмову у виклику свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, оскільки захисником не надано будь-яких вмотивованих тверджень, що зазначені особи могли повідомити нові або суттєві обставини, які не були відомі суду, що могло би вплинути на прийняття іншого рішення.

У зв`язку з цим, твердження апелянта про порушення принципу справедливого судочинства не підтверджуються матеріалами справи та відхиляються як необґрунтовані.

Щодо доводів про порушення строків складання протоколу, апеляційний суд погоджується з позицією місцевого суду, згідно з якою моментом виявлення адміністративного правопорушення є не дата отримання окремих повідомлень, а дата, коли уповноваженою особою було зібрано повний обсяг доказів і зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Як встановлено судом, це відбулося 17.10.2024 р., тобто на дату складання протоколу. Саме з цього моменту починається обчислення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, твердження апелянта про процесуальні порушення, неправильне застосування матеріального права, відсутність вини, а також сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності були належно перевірені судом першої інстанції, як у їхньому фактичному, так і юридичному аспекті. Всім цим доводам надано обґрунтовану оцінку, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку сторони захисту, є підставами для скасування оскаржуваної постанвои, апеляційний суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у рішеннях «Салов проти України» від 06.09.2005 р., «Проніна проти України» від 18.07.2006 р. та «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р., відповідно до якої, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції також враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (справи «Бюрг та інші проти Франції» та «Гору проти Греції № 2»).

Таким чином, висновки судді місцевого суду, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Водночас, відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст. 33 КУпАП, в силу якої, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

За змістом ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому зазначена норма закону не містить будь-якого переліку умов або обставин, наявність яких дозволила би судити про малозначність правопорушення, а також застережень щодо неможливості її застосування до окремих складів адміністративних правопорушень, окрім як до тих, що визначенні в примітці до ст. 22 КУпАП (Положення цієї статті не застосовується до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу).

Тобто законодавець не ввів заборону на застосування ст. 22 КУпАП у справах, передбачених ст. 172-6 КУпАП.

Оцінюючи в сукупності дії, наслідки та ставлення ОСОБА_1 до вказаних дій, відсутності суспільної шкоди його діяння, з урахуванням даних про особу ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає можливим застосувати до неї положення ст. 22 КУпАП та звільнити останню від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, й можливістю обмежитися усним зауваженням.

На переконання апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі положень ст. 22, ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 22, 284, 293, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника Надіч Н.Д., задовольнити частково.

Постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2025 року якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю та оголосити їй усне зауваження.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрити.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва