ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Володимир

Суддя Володимирського міського суду Волинської області Кусік І.В., з участю захисника Лесика С.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

Жолнача Сергія Петровича, 19.01.1985 року народження, мешканця: вул. Лугова,6, с. Зоря Володимирського району Волинської області, не працює,

за ст. 130 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПРТ № 240578 від 07.02.2025 року, 07.02.2025 року о 09.42 годині на вул. Центральній у с. Ворсинки Володимирського району Волинської області водій Жолнач С.П. керував транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. АС7261ВН, з ознаками алкогольного сп`яніння (нечітка вимова, порушення координації рухів), від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі відмовився в категоричній формі, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника адвоката Лесика С.І., дослідивши зібрані у справі докази, суддя прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього духу України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, на думку суду, належним і допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП.

Отже, притягнення Жолнача С.П. до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17. Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

У судовому засіданні захисник адвокат Лесик С.І. вину свого підзахисного Жолнача С.П. у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, пояснив, що вважає дії працівників поліції неправомірними, оскільки Жолнача С.П. було зупинено без жодних підстав для цього. Окрім того, працівниками поліції не було запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, всупереч Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тому у водія виник сумнів щодо неупередженості поліцейських, і він відмовився від проходження огляду на місці. Захисник зауважив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Також у протоколі зазначено, що водій рухався автомобілем з наступними ознаками алкогольного сп`яніння: нечітка вимова, порушення координації рухів. Водночас, на відео та в акті поліцейський зазначає лише одну ознаку: запах з порожнини рота. Однак на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, чітко видно, що зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння у водія відсутні водій чітко розмовляє з поліцейськими, порушення координації рухів не зафіксовано на відеозаписі, що виключає можливість встановити підставу складення адміністративних матеріалів Вважає, що за таких обставин причин проходити огляд на стан сп`яніння у Жолнача С.П не було. Просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівниками поліції не було задокументовано та доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням Жолнача С.П. На відео з першого відеофайлу видно, що назустріч патрульному автомобілю рухається авто Жолнача С.П., при цьому ніяких поршень ним не вчинялося. А з другого відеофайлу вбачається, що інспектор поліції підходить до автомобіля Жолнача С.П. і повідомляє, що здійснюється відеофіксація, просить водія надати водійське посвідчення. При цьому повідомляє, що з порожнини рота водія чути запах і пропонує пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Жолнач С.П. повідомив інспектора поліції, що алкогольних напоїв він не вживав і від проходження огляду відмовився. Після цього інспектор поліції повідомив, що у такому випадку Жолнач С.П. буде притягнутий до адміністративної відповідальності. Після цього йому було роз`яснено його права і складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, із матеріалів справи не вбачається, що Жолнач С.П. допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити. У той самий час з відтвореного в судовому засіданні відеозапису з місця події вбачається, що поліцейський зупинив автомобіль, за кремом якого був Жолнач С.П. При цьому причини зупинки йому повідомлено не було.

До матеріалів справи працівниками поліції не долучено постанови про вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджувала б законність зупинки його транспортного засобу.

У своїй правовій позиції Верховний Суд у постановах № 686/11314/17 та 161/7068/16а вказав, що якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то вимога інспектора до водія про пред`явлення документів або проходження огляду на визначення стану сп`яніння є неправомірною.

Окрім того, інспектором поліції не було запропоновано Жолначу С.П. пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відмови чи ухилення водія від проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/7350 від 09 листопада 2015 року.

Окрім цього, зазначені ознаки алкогольного сп`яніння в протоколі серії ЕПР1 № 240578 відрізняються від тих, які були зазначені працівником поліції під час спілкування з водієм та які зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

У протоколі зазначено, що водій рухався автомобілем з наступними ознаками алкогольного сп`яніння: нечітка вимова, порушення координації рухів. Водночас, на відео та в акті поліцейський зазначає лише одну ознаку: запах з порожнини рота. Однак на відеозаписі, долученому до матеріалів справи чітко видно, що зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння у водія відсутні водій чітко розмовляє з поліцейськими, порушення координації рухів не зафіксовано на відеозаписі, що виключає можливість встановити підставу складення адміністративних матеріалів.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням позиції захисника Лесика С.І., вивчивши та оцінивши матеріали провадження та надані докази в їх сукупності, зважаючи на презумпцію невинуватості особи, суддя приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що матеріалами справи не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, як наслідок, вимога інспектора до водія про пред`явлення документів або проходження огляду на визначення стану сп`яніння є неправомірною. Окрім того, оскільки інспектор поліції не запропонував пройти огляд на виявлення стану сп`яніння у медичному закладі, то й ухилення водія від проходження такого огляду бути не могло. Також зазначених у протоколі ознак алкогольного сп`яніння з відеозапису не вбачається. Оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість Жолнача С.П. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до ст.247 п.1 КУпАП, підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 130 ч

АДРЕСА_1 Петровичем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ірина КУСІК