Справа № 199/4951/25
ПОСТАНОВА

іменем України

07 травня 2025 року місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Водій ОСОБА_1 , 30.03.2025 о 15:00 годині за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Добропілля, траса ТО515км, керував транспортним засобом «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудні відеореєстратори співробітників поліції. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, був сповіщений про дату, час і місце судового розгляду справи судовими SMS-повістками, які він отримав: 15.04.2025 о 08:24:33 годині, 21.04.2025 о 09:08:55 годині, 28.04.2025 об 11:54:38 годині, а також останній повідомлявся через офіційний веб-сайт судової влади, тобто судом прийнято вичерпні заходи для його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і висловити своє відношення до складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16.09.2010 (із подальшими змінами) прийняла рішення № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку російської федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.

02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N50966/99 від 14.10.2003).

За вказаних обставин, враховуючи реальні поточні обставини, що склалися у місті Дніпрі, а також те, що робота Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра не припинена, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, з урахуванням клопотання захисника Рощупкіна С.В., котрий діє в інтересах ОСОБА_1 (копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 15/04/25-1 від 15.04.2025 (а.м. 11)), яке надійшло на електронну адресу суду вх. № 19380 від 01.05.2025 (а.м. 19) про розгляд справи без участі сторони захисту та самої особи, відносно якої складено протокол, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у їх відсутність,

01.05.2025 за вх. № 19392 на електронну адресу суду захисник Рощупкін С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказаного клопотання адвокат вказує наступне.

1) Долучений працівниками поліції до матерів справи відеозапис є перервним.

2) Відсутність доказів того, що ОСОБА_1 30.03.2025 керував транспортним засобом «Ford Focus».

3) Неповідомлення працівниками поліції водію ОСОБА_1 наявність у нього будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, а також не перевірка поліцейськими таких ознак.

4) Порушення працівниками поліції норм КУпАП та Інструкції № 1452/735, щодо порядку проведення огляду особи на стан сп`яніння.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в межах пред`явленого протоколу, за обставин, викладених у постанові, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 285895 від 30.03.2025, який складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП та такий, що складений повноважною особою згідно з вимогами КУпАП, у ньому вказана правова кваліфікація адміністративного правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про адміністративну відповідальність, викладені фактичні обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для повного розуміння суті висунутого проти ОСОБА_1 звинувачення. Жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не заявляв. Згідно протоколу слідує, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ОСОБА_1 ) роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, а також положень ст. 268 КУпАП, що підтверджується підписом останнього (а.м. 1);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.03.2025, складеного на водія ОСОБА_1 , відповідно до якого працівником поліції за результатами проведеного візуального огляду водія ОСОБА_1 виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, однак останній відмовився від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння в установленому законом порядку (а.м. 2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких він керував транспортним засобом «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Добропіллі, де був зупинений працівниками поліції. На пропозицію поліцейських пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння - відмовився, так як дуже поспішав на бойове завдання (а.м. 3);

- відеозаписами з нагрудних камер патрульних поліцейських, переглянутими судом. Так, на диску який складається з 4 відеофайлів, з 1 відеофайлу слідує, що запис розпочинається о 14:30:30 годині, де на проїзній частині дороги перебувають особи чоловічої статі, а також автомобіль «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 . Працівники поліції представляються, повідомляють про те, що проводиться відеофіксація. Серед чоловіків встановлюють особу водія вищевказаного автомобіля ним є ОСОБА_1 , котрому повідомляють, що він має ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, котрий чутно за декілька метрів 14:31:37 година). На питання працівника поліції, що робить ОСОБА_1 на проїзній частині дороги, останній виказує: «Вчора приїхав і стою» (14:31:57 година). Також з відеозапису слідує, що поруч із водієм перебувають два чоловіка, котрі представляються військовими та вказують, що вони рухались по головній дорозі, а водій автомобіля «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ), котрий здійснював рух по другорядній дорозі створив аварійну ситуацію, виїхавши на головну дорогу. Наздогнавши ОСОБА_1 , його було зупинено та в ході розмови встановлено, що останній має запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим було здійснено дзвінок на лінію 102 (14:32:12 година). Надалі, працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу «Драгер» (14:33:09 година) з подальшим роз`ясненням водію про те, що він також може пройти такий огляд у медичному закладі (14:33:45 година), а в разі відмови на нього буде складено відповідний протокол.

Згідно 2 відеофайлу, котрий розпочинається о 14:41:58 годині, працівники поліції повторно повідомляють водію ОСОБА_1 про те, що на лінію 102 надійшло повідомлення, що водій автомобіля «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 у м.Добропіллі керує вказаним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Працівник поліції повторно пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу «Драгер» (14:41:20 година), на що від водія слідує відповідь: «Я не від чого не отказуюсь, мені приємно, що мене сьогодні списали, як інваліда війни і я їду додому. Я не розумію за що мене зупинили» (14:41:27 година). Працівник поліції повторно пропонує ОСОБА_2 пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу «Драгер» (14:41:40 година) з наступною відповіддю від водія: «Нічого я не отказуюсь, якщо ви наполягаєте…Я веду себе адекватно, військовослужбовець» (14:41:43 година). Працівник поліції повторно пропонує водію пройти вказаний огляд (14:42:05 година, 14:42:22 година). Відповідь водія: «А що є варіанти? Я не бачу повода, я вживаю тільки ліки»; «А для чого? Нет конечно». Також останній після цього й відмовляється проїхати до лікарні: «Я не буду» (14:42:36 година).

Як слідує з 3 відеофайлу, то він має запис тривалістю 1 секунда та є неінформативним.

Відповідно до 4 відеофайлу, котрий розпочинається о 14:55:20 годині, то даний запис відтворює процес оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення водія ОСОБА_1 з протоколом, вручення копії та оформлення пояснень.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» убачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно з нормами, встановленими законами держави Україна.

Як слідує з вимог п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ст. 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України, знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Судом достатньо досліджені всі обставини справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, які підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, відповідно до КУпАП, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в межах протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №285895 від 30.03.2025.

Дії ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, правильно кваліфіковані працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника, що відеозапис котрий долучений працівниками поліції є перервним, суд зазначає, що хоча вказаний відеозапис і не містить руху транспортного засобу «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , однак в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення, та підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому суд зауважує, що з вказаного запису убачається, що водія ОСОБА_1 було зупинено військовослужбовцями з підстав того, що ОСОБА_1 створив аварійну ситуацію на дорозі, оскільки виїжджаючи на головну дорогу не надав перевагу у русі іншому транспортному засобу, водій якого був вимушений виїхати на зустрічну смугу та застосувати екстрене гальмування, та, наздогнавши водія ОСОБА_1 , його зупинили, під час розмови з ним відчули запах алкоголю, у зв`язку із чим викликали 102.

На переконання суду, на наданих відеофайлах зафіксовані фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації, що спростовують твердження сторони захисту, про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд встановив, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських зафіксував усі необхідні моменти вказаної події від 30.03.2025 саме за участю водія ОСОБА_1 , зокрема: встановлення особи, роз`яснення прав, не заперечення водієм щодо керування ним автомобілем «Я не від чого не отказуюсь, мені приємно, що мене сьогодні списали, як інваліда війни і я їду додому. Я не розумію за що мене зупинили» (14:41:27 година), неодноразові пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, як у лікарні, так і в закладі охорони здоров`я, відмова від такого проходження, поведінка водія, яка від початку зупинки виражалася в уникненні проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На переконання суду, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому Законом порядку.

Суд встановив вищевказаний факт, відповідає нормам процесуального права.

На переконання суду, підстав уважати, що водію ОСОБА_1 , після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, працівниками поліції не було запропоновано пройти медичний огляд на перебування у стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, або що така пропозиція була для водія незрозумілою, як про те зазначає сторона захисту у суду відсутні.

Водночас суд зауважує, що ОСОБА_1 жодного разу не зазначив про те, що йому не зрозумілі вимоги працівників поліції, чи про своє бажання пройти медичний огляд на перебування у стані сп`яніння. Жодних зауважень після ознайомлення зі складеними щодо нього процесуальними документованими матеріалами не вказував.

При цьому суд констатує, що згідно відеозапису працівниками поліції ОСОБА_1 було більше 5 разів запропоновано пройти огляд як на місці за допомогою технічного приладу, так і проїхати до лікарні, а в свою чергу адвокат стверджує про те, що водію не пропонували ані лікарню, ані огляд на місці (відповідно до клопотання захисника - довід про порушення працівниками поліції норм КУпАП та Інструкції № 1452/735, щодо порядку проведення огляду особи на стан сп`яніння), що на переконання суду, є позицією сторони захисту задля уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, при цьому сторона захисту оцінює і тлумачить норми процесуального закону, аналізу і переоцінки доказів на свій лад, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Обставин, які б вказували на упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності судом не встановлено та адвокатом надано не було, як і не надано того, що жодних самостійних дій на проходження огляду ОСОБА_1 не вчиняв, доказів того, що він пройшов огляд на стан сп`яніння у медичному закладі протягом двох годин або більше суду не надано, як і не надано відповідних рішень суду про оскарження дій працівників поліції.

Твердження адвоката про неповідомлення працівниками поліції водію ОСОБА_1 наявність у нього будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, а також не перевірка поліцейськими таких ознак, суд вважає їх неслушними, виходячи з наступного.

Як убачається з відеозапису працівник поліції вказав, що в ході спілкування з водієм ОСОБА_1 , у нього була виявлена ознака алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, котрий було чутно на великій відстані, та йому було запропоновано пройти огляд на перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Суд констатує, що законодавцем не встановлено жодної вимоги до працівників поліції надавати докази на підтвердження виявлених ознак алкогольного сп`яніння. Більше того, поліцейський фактично виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу у залежності від власного їх розуміння. Наявність ознак алкогольного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння. Заперечення стороною захисту встановлених у водія уповноваженою особою ознак алкогольного сп`яніння, в тому числі почервоніння обличчя, як на окрему підставу для закриття провадження у справі, є невмотивованими.

З огляду на вищевказане, перевіряючи доводи адвоката Рощупкіна С.В. щодо недоведеності вини ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку, що вони зводяться до особистого тлумачення стороною захисту норм матеріального, процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів. При цьому, вказані учасники провадження, оцінюють і тлумачать такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність, а посилання адвоката Рощупкіна С.В. на певне рішення апеляційного суду з уточненням, що таке рішення є правовою позицією, на переконання суду є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а тому рішення апеляційного суду на яке посилається захисник, не створює правової позиції, які б формували єдність судової практики в Україні.

Наявна в адміністративному провадженні сукупність наведених вище прямих і непрямих доказів вчинення адміністративного правопорушення, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними, такими, що в достатній мірі повно викривають правопорушника у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні надала суду можливість постановити рішення за наслідками розгляду адміністративного провадження, а доводи сторони захисту щодо неспроможності обвинувачення, висунутого ОСОБА_1 , про порушення норм права, Наказів, Інструкцій, суд належним чином перевірив.

Судом встановлено, що вказані у постанові та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, доведеність вини у його вчинені та для прийняття законного та обґрунтованого рішення в адміністративному провадженні та прийти до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який зроблено з дотриманням вимог вищевказаного Закону на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до вимог КУпАП. При цьому, суд зауважує, що від початку розгляду даного матеріалу сторона захисту реалізовувала свої процесуальні права, передбачені чином законодавством. Упродовж розгляду адміністративного матеріалу інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Рощупкін С.В., котрому суд надав змогу упродовж слухання справи здійснювати ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, подавати клопотання, чим останній і скористався, як і скористався правом розглядати справу та уподальшому прийняття судом остаточного рішення без його участі, а також без участі ОСОБА_1 .

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд враховує характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, особу порушникаОСОБА_1 , який свою провину не визнав, є військовослужбовцем, ступінь його вини, майновий стан, істотність наслідків вчиненого правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують його відповідальність.

Окрім того, суд зазначає, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, кожен несе індивідуальну відповідальність за те, щоб рух був безпечним.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 занеобхідне призначити адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Водночас суд зауважує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, однак суду не були надані відомості, що вказане правопорушення ОСОБА_1 вчинено під час перебування на військовій службі, тому, на підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 належить стягнути на користь держави судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не суперечить п. 12) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що за приписами ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути:

- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

- витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя: І.В. Дяченко

07.05.2025