Справа №: 307/1526/25
Провадження № 3/307/570/25
П О С Т А Н О В А

про повернення протоколу

05 травня 2025 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

встановила:

До Тячівського районного суду Закарпатської області 01 травня 2025 року Тячівським РВП ГУНП в Закарпатській області надіслано протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-2 КУпАП.

Згідно вказаного протоколу, складеного поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області М. Вурстою, ОСОБА_1 25 квітня 2025 року, приблизно о 10 год. по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурними словами, тобто вчинив відносно неї дії психологічного характеру, внаслідок чого завдав психологічну шкоду ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно зі ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Зазначений протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо його змісту.

Так, відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема, прізвища потерпілих та інші відомості, необхідні для вирішення справи

Частиною 2 ст.7 та ст. 245 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного і об`єктивного з`ясування всіх обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення.

Відповідно до положень п. 4) ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суду обов`язків ініціювати збір доказів щодо доказу вини правопорушника суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

Згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно п. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Виправлення чи закреслення, які допущені під час внесення записів до протоколу, до його підписання особою, стосовно якої його складено, повинні бути чітко посадовою особою виправлені та належним чином застережені (проставлена печатка та підпис посадової особи).

Якщо ж такі виправлення заносяться в протокол після підписання його особою, відносно якої його складено, то відповідні виправлення з застереженням вносяться і в копію протоколу, який був виданий особі, відносно якої він складався.

Як вбачається із протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у графі «відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності» містяться виправлення у прізвищі особи яка притягається до адміністративної відповідальності, які перешкоджають суду належним чином ідентифікувати особу правопорушника, також такі виправлення містяться у поясненнях потерпілої, що знову ж таки не дає можливості чітко встановити прізвище кривдника; також до протоколу не долучено жодних документів, які б надали можливість встановити особу правопорушника.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 249192 від 25 квітня 2025 року містить виправлення, що прямо суперечить вимогам Інструкції.

Крім того, частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною другою статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Пунктом 3 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно пункту 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Із заяви та письмових пояснень ОСОБА_2 видно, що її чоловік ОСОБА_1 неодноразово наносить їй тілесні ушкодження, виганяє її з їхніми малолітніми дітьми з будинку, ображає їх нецензурною лайкою та вимагає від неї грошові кошти (а. с. 2, 3).

Так, частиною 1 статті 125 КК України передбачено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Частиною 1 статті 126 КК України передбачено відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

У цьому випадку у діях ОСОБА_1 вбачаються формальні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125 та 126 КК України, органи поліції про таке були повідомлені в установленому порядку, оскільки потерпіла повідомила про нанесення їй тілесних ушкоджень.

Статтею 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім цього, згідно із Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», із внесеними змінами від 09.12.2024 № 818, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2024 року за № 1956/43301, згідно пункту 16 вказаної інструкції, якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 КУпАП, було вчинене в присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа визнається потерпілим незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду цим правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.

У разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у якому потерпілим є (визнається) малолітня чи неповнолітня особа, поліцейський одночасно визначає наявність ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, та в разі наявності підстав приймає рішення про притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із пояснень потерпілої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виганяв її з будинку разом із малолітніми дітьми, отже малолітні були присутні під час даної події та постраждали від дій ОСОБА_1 , як і ОСОБА_2 , однак працівниками поліції, всупереч п. 16 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» від 09.12.2024 № 818, вказаних малолітніх не зазначено як потерпілих та не складено окремі протоколи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, і не може бути перекладено на суд.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП та підлягає поверненню для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.

Суд звертає увагу, що Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено перевірку повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, а лише внесення відповідних відомостей до ЄРДР, однак органом уповноваженим на складання протоколу не зазначено про те, чи вносились відомості до ЄРДР за даним фактом та яке прийнято процесуальне рішення.

Слід зазначити, що тяжкість тілесних ушкоджень визначається судово-медичним експертом у відповідності до чинних «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

У відповідності до вимог п.1.1. вказаних Правил судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України і цими Правилами.

Згідно з п. 2) ч. 2 ст. 242 КПК України, зокрема, слідчий зобов`язаний забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Відтак, визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься виключно до компетенції експерта, як особи, яка володіє спеціальними знаннями в області судової медицини.

Однак, посадовими особами Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області не вжито заходів для дослідження та встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_2 тобто, відсутні дані, які б дали змогу відмежувати адміністративну відповідальність особи від кримінальної за вказаних обставин.

Відсутність відомостей щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень перешкоджає повному та об`єктивному розгляду справи по суті.

Приймаючи рішення про повернення справи для доопрацювання, суд враховує роз`яснення, які містяться у п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 року, згідно якої норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного, зокрема, без додержання вимог статті 256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

Ураховуючи наведене, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 допущені порушення, які не можуть бути усунені судом при розгляді справи, відтак матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП необхідно повернути до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 278, 283, 284 КУпАП,

постановила:

Повернути до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП для правильного складення протоколу.

Постанова набирає законної сили з дня її винесення і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Р.Сас