Справа№464/1033/25
пр.№ 3/464/488/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

за ст.124 КУАП,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 07 лютого 2025 року о 08.48 год на перехресті просп.Червоної Калини-вул.Гн.Хоткевича у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Фольксвген» номерний знак НОМЕР_2 , під час повороту ліворуч не стежила за дорожньою обстановкою, унаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Мітсубісі» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.3б Правил дорожнього руху України.

До такого висновку суддя дійшов з огляду на наступне.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У силу приписів ст.14 Закону України «Про дорожній руху» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 124 КУАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.10 ПДР України).

Як унормовано п.2.3б Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом. Безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах (п.1.10 ПДР України).

Учинення порушником адміністративного правопорушення стверджується безпосередньо дослідженими доказами у відповідності до ст.251 КУАП, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 240571 від 07 лютого 2025 року, складеним УПП у Львівській області ДПП, що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце і обставини вчинення правопорушення. У суді свідок - інспектор ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, підтримав викладені у ньому обставини;

схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, де відображено розташування транспортних засобів після ДТП і локалізацію механічних пошкоджень; зі змістом схеми учасники події були ознайомлені, що підтверджується їх особистими підписами на ній, при цьому будь-яких заперечень з боку останніх не надходило;

показаннями (поясненнями) у суді потерпілого ОСОБА_2 , який користується правовою допомогою адвоката Вольського А.Б., про те, що керував автомобілем «Мітсубісі» та проїжджав перехрестя просп.Червоної Калини-вул.Гн.Хоткевича на зелений сигнал. Раптово з лівої сторони на перехрестя виїхав автомобіль «Фольксваген» та вдарив його автомобіль у ліву сторону, відкинувши на тротуар;

продемонстрованими у суді відеозаписами із камер спостереження з різних ракурсів, на яких зафіксовано дорожня обстановка та момент дорожньо-транспортної пригоди: автомобіль «Фольксваген» з достатньо великою швидкістю виїжджає на перехрестя та вдаряє у ліву сторону (передній бампер, переднє крило, капот, передня дверка) автомобіль «Мітсубісі». Від удару автомобілі відкинуло на тротуар. Перешкод у видимості (оглядовості) дороги для водіїв не встановлено.

У судді немає підстав піддавати сумніву достовірність доказів. Потерпілий та свідок попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, жодних підстав для недовіри їх показанням стороною захисту не наведено, а судом не встановлено. Послідовні показання потерпілого та свідка жодними доказами не спростовано, такі повністю та логічно вписуються в картину та хронологію події правопорушення, узгоджуються із об`єктивними відеозаписами дорожньо-транспортної пригоди та наявними механічними пошкодженнями транспортних засобів.

При розгляді справи у суді особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, в присутності захисника адвоката Мелеха Д.О. згідно з письмовими поясненнями свою вину заперечила та просить провадження у справі закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення. Покликається, що саме з вини потерпілого відбулась ДТП, який виїхав на заборонний жовтий сигнал світлофора. Стверджує, що проїжджала регульоване перехрестя, де знаки пріоритету не діють з невеликою швидкістю, у зв`язку із чим такі не порушувала, як про це стверджено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку такій позиції сторони захисту, суддя виходить із наступного.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім порушення п.2.3б ПДР України, порушнику ставиться у провину невиконання вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та порушення п.8.4б Правил дорожнього руху України, за яким дорожні знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. До знаків пріоритету належить знак 2.1 Дати дорогу - водій повинен до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території (п.1.10 ПДР України).

У силу приписів п.16.1 ПДР України перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

Правила проїзду регульованих перехресть визначено у п.п.16.5-16.10 ПДР України, а нерегульованих перехресть п.п.16.11-16.15 таких Правил.

Як установлено у ході розгляду справи, рух автомобіля «Мітсубісі» регулювався сигналами світлофора, а автомобіля «Фольксваген» - дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу.

Із вимог ПДР України вбачається, що перехрестя не може бути одночасно регульованим та нерегульованим.

Відповідно до п.1.10 ПДР України головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.

Ні матеріали справи, ні доводи учасників не містять інформації щодо наявності саме для автомобіля порушника дорожнього знаку, який б вказував на позначення головної дороги.

Комісія судових експертів у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження обставин та механізму ДТА в адміністративних справах № 464/1033/25 та № 464/625/25 у висновку експерта за № 1689-Е від 18 квітня 2025 року дійшли наступного висновку. Оскільки пригода мала місце на перехресті, де черговість проїзду визначалась сигналами світлофора, то відповідно до змісту п.16.1 ПДР України таке перехрестя вважається регульованим і на ньому знаки пріоритету не діють. Тому немає підстав стверджувати, що дії водія автомобіля «Фольксваген» не відповідали вимогам п.8.4б ПДР України в частині невиконання вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», які вказані в складеному протоколі.

Експертиза проведена у відповідності до Закону України «Про судову експертизу» за замовленням учасника справи порушника, від імені та в інтересах якого діє адвокат Мелех Д.О., висновок підготовлений для подачі до суду в адміністративних справах, експерти попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта за ст.384 КК України.

Учасники справи не надали жодних аргументованих тверджень, які б ставили під обґрунтований сумнів наведений висновок експертизи, суддя бере такий до уваги та погоджується з таким у цій частині. Порушнику не може ставитися у провину недотримання дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу, адже такий за визначенням регулює рух транспортних засобів, які під`їжджають саме до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, чого не встановлено у даній справі.

Водночас у відповідності до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У силу приписів ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів, так і в силу людських помилок, необережності, необачності, а також і порушення Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, що склалася. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2024 року у справі № 372/341/21.

Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п.п.10.1, 12.1 ПДР України).

Керуючи джерелом підвищеної небезпеки, що може завдати потенційної шкоди, водій зобов`язаний оцінювати дорожню обстановку та діяти відповідно. Ретельно проаналізовані та детально досліджені у суді докази, зокрема об`єктивні записи з місця події свідчать, що порушник на перехресті при виконанні повороту ліворуч жодним чином не врахувала дорожню обстановку, що у даному випадку характеризується такими дорожніми умовами як відсутність на її ділянці дороги світлофорів та наявність таких у потерпілого, не знизила та не обрала безпечну швидкість руху на такій ділянці дороги як перехрестя, не переконалася у безпечності маневру, не забезпечила контрольованих рух автомобіля у конкретних дорожніх умовах, унаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем потерпілого, який завершував проїзд перехрестя. Саме ігнорування цих правил порушником безпосередньо сприяли виникненню та були причинно-наслідковим зв`язком дорожньо-транспортної пригоди.

Підсумовуючи наведене, наявні письмові докази та показання, що узгоджуються між собою, є послідовними, у сукупності та взаємозв`язку є достатніми, достеменно свідчать про вчинення правил дорожнього руху, що мали наслідком скоєння дорожньо-транспортної пригоди, та вини у цьому порушника.

Беручи до уваги встановлені фактичні дійсні обставини справи, позиція у суді правопорушника, який користується правовою допомогою адвоката, у заперечення факту правопорушення є голослівною, спростовується наведеними вище доказами, пов`язується з метою уникнення адміністративної відповідальності та розцінюється як спосіб захисту.

Щодо можливих порушень правил дорожнього руху зі сторони потерпілого, який, на думку захисту, порушив правила дорожнього руху, то такі не є предметом дослідження у даній справі, а також не виключають вини правопорушника у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Показання у суді свідка ОСОБА_6 , очевидця події, стосуються ймовірного порушення правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_2 , відносно якого теж складено протокол про адміністративне правопорушення та перебуває на розгляді в іншому суді, то такі не підтверджують та не спростовую обставини, які підлягають доказуванню виключно у даній справі.

Відомості, які б виключали провадження в справі відповідно до ст.247 КУАП, та безумовно спростовували даний висновок, відсутні.

За вчинене правопорушник підлягає адміністративній відповідальності та при накладенні адміністративного стягнення у відповідності до вимог ст.33 КУАП суддя враховує характер та обставини вчиненого правопорушення на транспорті, особу правопорушника та ступінь вини. З огляду на наведене суддя вважає, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді безальтернативного розміру штрафу, що буде згідно із ст.23 КУАП достатньою та необхідною мірою відповідальності.

У порядку ст.30 КУАП позбавлення права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом. Таких обставин у цій справі не встановлено.

Оскільки на правопорушника накладено адміністративне стягнення, то відповідно до ст.40-1 КУАП з нього на користь держави підлягає до стягнення судовий збір. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.221, 283, 284 КУАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Львiв. обл./Львів. обл/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38008294, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA 0013001, код класифікації доходів бюджету: 21081300 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106(у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін відповідно до вимог ст.ст.307,308 КУАП з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО