Справа № 3/714/284/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. м. Герца

Суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області Єфтемій С.М., розглянувши матеріали адміністративної справи які надійшли з відділення поліції № 4 (м. Герца) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

мешканця

АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст. 173-2 Кодексу про адміністративні правопорушення України ,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2025 року ОСОБА_1 , того ж дня о 08 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання, с. Дяківці Чернівецького району Чернівецького району, вчинив сварку із матір`ю ОСОБА_2 , під час якої виражався на її адресу нецензурною бранню та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого останній було завдано шкоду її психічному здоров`ю..

Такі дії ОСОБА_1 отримали правову кваліфікацію передбачену ч.1 ст. 173-2 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєні даного правопорушення не визнав та суду пояснив, що між ним та його матір`ю ОСОБА_2 14 лютого 2025 року жодного конфлікту не було. Натомість у той день сталася суперечка з побутових питань із його матір`ю, через що донька подзвонила до поліції, яка по приїзду склали спірний протокол. При цьому з його сторони ніяких дій, психологічного чи то фізичного характеру по відношенню до матері вчинено не було.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила покази ОСОБА_1 , а також додала, що у неї з сином ніяких конфліктів у той день не було. Втім, між ними сталася невелика суперечка з побутових питань, внаслідок чого її онучка ОСОБА_3 подзвонила до поліції. Оскільки ОСОБА_1 , не вчинив відносно неї ніяких дій, то просила закрити провадження відносно останнього.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, допитавши потерпілу та дослідивши додані до протоколу письмові докази, слід зазначити про наступне.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Адміністративна відповідальність за ч.3 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частинами першою або другою цієї статті.

Отже, суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини, а об`єктивна полягає у вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілому.

Таким чином, домашнє насильство, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення.

Відтак, для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування таких ознак як: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. У разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, відповідно до п. 3 ч.1 вказаного Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Як випливає з протоколу про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 , останній виражався нецензурною бранню на адресу матері ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, і відповідно, завдав останній психічну шкоду її здоров`ю.

У даному випадку дійсним є факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 , за обставин наведених у протоколі про адміністративному правопорушенні відсутня.

З огляду на установлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що в ситуації яка склалася, мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Тому, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Слід зазначити, що конфлікт (лат. conflictus зіткнення, сутичка) це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

При наведених вище обставинах, оцінюючи вищенаведені докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що у діях ОСОБА_1 , позаяк був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілого, у той час, як у цій ситуації мав місце саме конфлікт.

Окрім викладеного, суд звертає увагу на те, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Одночасно, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі вищенаведеного, ураховуючи що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.3 ст.173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись, п.1 ст. 247, ст. 284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 173-2 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Герцаївський районний суд шляхом подачі в 10-и денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя: