Провадження № 33/824/900/2025 Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору,

В С Т А Н О В И В :

За постановою25.08.2024 об 11 год. 35 хв. у м.Києві по бульв.Лесі Українки,4, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota Highlander» д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння, результат -1,71‰ та під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій, а саме барбітуратів. Огляд проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія лікарем-наркологом у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», висновок № 004344 від 01.09.2024, що зафіксовано на бодікамери інспекторів патрульної поліції № 475464, № 472026. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а, п.2.9в ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно встановлено фактичні обставини справи, та не надано належної оцінки доказам у справі.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений лише через 15 днів після події, що є порушенням вимог ч.2 ст. 254 КУпАП. Вказані порушення призвели до того, що ОСОБА_1 не був повідомленим про результати його огляду, йому не було роз`яснено його права, передбачені чинним законодавством, а також позбавлено його можливості надати свої пояснення.

Окрім того, зазначає, що висновок лікаря-нарколога КНП КМНКЛ «Соціотерапія» №004344 не може вважатись належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки після надання останнім біологічних зразків та проходження огляду будь-який висновок по результатам даного огляду щодо не складався. Висновок лікаря-нарколога, долучений до протоколу, був складений лише на сьомий день без присутності самого ОСОБА_1 , без поліцейського, та без належної фіксації його отримання, у зв`язку з чим такий висновок не може вважатися таким, що містить достовірну інформацію.

Зазначає, що ОСОБА_1 , на момент його зупинки працівниками поліції, не перебував у стані алкогольного чи іншого сп`яніння чи під впливом будь-яких препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що поведінка ОСОБА_1 є спокійною та чіткою, та не вказує на наявність у нього ознак сп`яніння.

Вказує, що у судді були відсутні підстави вважати, що взагалі провадилися лабораторні дослідження зразків біологічного середовища, які у лікарні були надані ОСОБА_1 .

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Вимогами п. 2.9-а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вимогами п.2-9-в ПДР водіям заборонено керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Вважаю, що ОСОБА_1 безпідставно визнано винуватим у порушенні вимог п.2.9-в ПДР , оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які могли б підтвердити даний факт.

Проте, винуватість ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння стверджується доказами, які містяться у: висновку лікаря КНП «КМКЛКЛ «Соціотерпія» від 01.09.2024 року про встановлення під час огляду 25.08.2025 року факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (1,71 проміле) і під впливом снодійних (барбітуратів), відеозаписом події з бодікамер поліцейських.

Сукупності доказів суддя надала належну правову оцінку і дійшла вірного висновку про доведеність належними та допустимими доказами наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги правильності висновку судді не спростовують.

Стороною захисту не заперечується ті обставини, що ОСОБА_1 25.08.2024 року відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки, на вимогу поліцейського у медичному закладі пройшов огляд на стан сп`яніння із відібранням для дослідження зразків біологічного середовища у відповідні ємності, які були опломбовані, а висновок лікаря про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння був складений 01.09.2024 року.

У відповідності до акту медичного огляду ОСОБА_1 , складеного у тому числі і з врахуванням результатів дослідження зразків біологічного середовища, проведених 26.08.2024 року та 28.08.2024 року, останній на час проведення огляду перебував у стані сп`яніння внаслідок поєднаного вживання алкоголю та снодійних. Також з акту вбачається, що ОСОБА_1 намагався домовитися з лікарем, бажав проведення огляду без участі поліцейських, ухилявся від використання спеціального технічного засобу, має похитування у позі Ромберга.

З відеозапису події з бодікамери поліцейського вбачається, як ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу під його керуванням повідомляв працівнику поліції про те, що у нього день народження, не виключав можливого запаху алкоголю з порожнини рота, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, намагався уладнати ситуацію з поліцейським, зажадав поїхати до медичного закладу, перебуваючи у кабінеті лікаря, висловлював вимогу проведення огляду без участі поліцейських з посиланням та лікарську таємницю, здав зразки біологічного середовища (сечу).

Відеозапис події об`єктивно підтверджує факт наявності у у ОСОБА_1 ознак, які поліцейським вірно кваліфіковано як ознаки алкогольного сп`яніння.

Та обставина, що висновок, всупереч вимогам підзаконного нормативного акту, складений через 6 днів після огляду не свідчить про недопустимість даних про перебування на час огляду ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Також не спростовує правильності висновку судді і факт складання протоколу про адміністративне правопорушення з порушенням строку, передбаченого ст.254 КУпАП.

Зазначені порушення, хоча і мали місце, але не тягнуть за собою визнання доказів недопустимими, оскільки не є такими, що суттєво обмежують фундаментальні права та свободи людини.

Є також бездоказовими твердження апеляційної скарги про те, що фактично предметом лабораторного дослідження перебували не ті зразки, які були відібрані у ОСОБА_1 .

Інших доводів, які б могли ставити під сумнів правильність висновків судді, апеляційна скарга не містить.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

За таких обставин постанова є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль