Справа № 711/764/25
Номер провадження 3/711/326/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Остапенко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Ситника Т. А., адміністративні матеріали, які надійшли з УПП в Черкаській області та ЧРУП ГУНП в Черкаській області,

про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП в матеріалах справи відсутні, є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується довідкою серії ААВ № 636815 від 06.07.2022,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-8 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувають адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Крім того, до суду 25.02.2025 надійшли після дооформлення з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 024178 від 25.01.2025, ОСОБА_1 , 25 січня 2025 року, близько 23:00 години, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , що полягало в нецензурній лайці та штовханні.Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

26.01.2025, близько 09:00 години, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , не виконав вимоги термінового заборонного припису серії АА № 489744 від 25.01.2025 про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб, а саме: зайшов до кімнати потерпілої та почав вимагати його одягнути.За вказані дії щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.

Адміністративна справа № 711/772/25 надійшла до Придніпровського районного суду м.Черкаси 29.01.2025. Постановою суду від 04.02.2025 справу повернуто для належного дооформлення до ЧРУП ГУНП в Черкаській області, за результатами якого матеріали 25.02.2025 повторно надійшли до суду.

Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26 лютого 2025 року вищевказані адміністративні матеріали були об`єднані в одне провадження за № 3/711/326/25, якому присвоєно єдиний унікальний номер справи 711/764/25, а тому два протоколи про адміністративні правопорушення розглядаються з дотриманням ст. 36 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 26.02.2025 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, заперечував факт вчинення домашнього насильства щодо своєї матері. Пояснив, що спільно проживає з матір`ю в одній квартирі, не працює, має пенсію по інвалідності, є інвалідом І групи внаслідок давніх травм, обмежений у рухах через частково паралізовану ліву сторону тіла, тому не в змозі обслуговувати себе самостійно. Матір є його опікуном, через його фізичний стан між ними виникають словесні перепалки, під час яких матір ображає його та знущається над ним. Визнав, що 25.01.2025 між ними з матір`ю виникла сварка, однак заперечив, що штовхав її. Вони перебували у коридорі квартири, він послизнувся, хотів схопитись за меблі, щоб втриматись на ногах, однак випадково зачепив руками матір, внаслідок чого вони обоє упали на підлогу. ОСОБА_3 він не ображав, фізичну силу не застосовував, тому що не має для цього фізичних можливостей. Щодо подій 26.01.2025 зазначив, що того дня він попросив матір його одягнути, оскільки самостійно йому важко це зробити через фізичні вади, умислу порушити заборони термінового припису не мав, а вимушено звертається до матері по сторонню допомогу.

Інтереси ОСОБА_1 в судовому засіданні представляв адвокат Ситник Т. А., який 25.02.2025, перед початком судового розгляду, надав письмові заперечення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Свою позицію мотивував тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю першої групи безстроково, потребує постійної сторонньої допомоги та частково залежний від інших осіб. Його фізичний стан не дозволяє самостійно піклуватися про себе, зокрема одягатися чи змінити місце фактичного проживання. Посилався на ст. 198 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, якщо вони потребують матеріальної допомоги та якщо батьки можуть її надати. Таким чином, мати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , зобов`язана в міру своїх можливостей, утримувати свою повнолітню дитину. ОСОБА_1 не забезпечений іншим місцем проживання та жодною сторонньою допомогою по догляду, а тому може розраховувати лише на підтримку своєї матері. Разом з тим, ОСОБА_1 не мав наміру порушувати заборонний припис, а був змушений залишатися у квартирі та просити допомоги у своєї матері через відсутність альтернативи, а виконання припису в той момент було фізично неможливим, оскільки це загрожувало здоров`ю та життю самого ОСОБА_1 . У свою чергу, працівники поліції відповідно до ст. 245 КУпАП повинні були з`ясувати усі обставини, а не обмежитися формальним складанням адміністративного протоколу. Оскільки ОСОБА_1 не мав умислу порушувати припис, а навпаки - фізично не міг його виконати, його дії вчинені в умовах крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність. У зв`язку з вищевикладеним, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. На підтвердження своїх доводів долучив: копію довідки МСЕК № 2 серії 12 ААВ № 536815, виданої 06.07.2022, про те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І «Б» групи безстроково, потребує постійної сторонньої допомоги, частково залежний від сторонніх осіб.

Крім того, в судове засідання 30.04.2025 з`явилася потерпіла ОСОБА_3 , яка просила провадження у справі закрити. Пояснила, що вони із сином, ОСОБА_1 , проживають спільно в одній квартирі. 25.01.2025 між ними виник словесний конфлікт на побутовому підґрунті, оскільки син вирішив викинути у смітник їжу з холодильника, а вона заперечувала, але подробиць сварки детально не пам`ятає. Син дуже хворий, через це часто починає нервувати та може накричати, крім того дуже перебірливий в їжі. Наступного дня зранку він звернувся до неї та просив допомогти одягнутися. Цю подію домашнім насильством не вважає, а поліцію викликала через те, що сильно перенервувала і була засмучена через сварку. Фізично син її не зачіпав, дійсно послизнувся в коридорі, зачепився за настінне бра, почав падати і випадково потягнув її за собою, через що вони обоє упали на підлогу, синців і подряпин у неї не було. На цей час вони намагаються згладжувати між собою конфлікти, ладнати і не сваритись. Претензій до сина не має. Також зазначила, що є інвалідом ІІ групи, хворіє, на підтвердження чого надала копії паспорта та відповідних посвідчень.

На уточнююче запитання суду відповіла, що вважає цей випадок саме сімейною сваркою, а не домашнім насильством, психологічне та фізичне насильство до неї не застосовувалось. У підсумку просила не карати сина, його поведінку домашнім насильством не вважає. Через сварку вона мала негативні емоції, однак не сприймає сина як кривдника, а себе як жертву, наполягала, що це був сімейний конфлікт. Щодо невиконання ОСОБА_1 термінового обмежувального припису, пояснила, що він його не порушував, оскільки вона знає, що синові необхідна стороння допомога, а тому коли він її про це просить, то вона допомагає йому одягатись, роздягатись, виконувати гігієнічні процедури.

Захисник Ситник Т. А. у підсумку зазначив, що ОСОБА_1 з огляду на свій фізичний стан не міг не звертатись до матері за допомогою і не спілкуватися з нею, оскільки не мав іншого варіанту. Домашнього насильства і конфлікту між ними не було, їхня поведінка і сварки продиктовані їхнім станом здоров`я, адже обоє є інвалідами та мають значні проблеми із здоров`ям.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника Ситника Т. А., потерпілу ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичним насильством є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного або психологічного характеру тягнуть за собою фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

Частиною третьою статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинені особою, яку повторно протягом року вже було піддано адміністративному стягненню, за одне з порушень, передбачених частинами першою або другою цієї статті.

Тобто, інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП містить обов`язкову кваліфікуючу його ознаку - повторність (дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП).

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 024178 від 25.01.2025 за ч.3 ст. 173-2 КУпАП додано: електронний рапорт старшого інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції ОСОБА_4 від 26.01.2025 про результати відпрацювання 25.01.2025 виклику ОСОБА_1 працівників поліції; протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.01.2025 ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства без уточнення, в чому воно полягало; письмове пояснення ОСОБА_1 від 26.01.2025 про постійні конфлікти з матір`ю ОСОБА_3 ; письмове пояснення ОСОБА_3 від 25.01.2025 про конфліктну ситуацію із сином ОСОБА_1 , яка виникла через намір сина викинути її продукти харчування, під час чого він нецензурно висловлювався в її адресу, хапав її за одяг та руки.

Крім того, за результатами дооформлення справи Черкаським районним управлінням поліції ГУНП в Черкаській області долучено до матеріалів копію постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2024 з Єдиного державного реєстру судових рішень про притягнення Особи_1 (імовірно ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу.

Проаналізувавши у сукупності письмові докази, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 3 статті 173-2 КУпАП, які б підпадали під ознаки дій психологічного або фізичного характеру щодо ОСОБА_3 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_5 виникла обопільна сімейна сварка, під час якої не було встановлено наявної переваги кривдника над жертвою, при цьому інші очевидці вказаної події відсутні.

Аналіз наданих безпосередньо в судовому пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 ознак вчинення саме домашнього насильства в розумінні

ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, оскільки, як вбачається також і з протоколу про адміністративне правопорушення, 25.01.2025 ОСОБА_1 під час сварки фактично випадково зачепив, падаючи, ОСОБА_3 , при цьому у справі відсутні відомості про заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 чи інших наслідків застосування до неї фізичної сили, або щодо звернення потерпілої до медичної установи з цього приводу. Сама ж потерпіла в судовому засіданні спростувала факт вчинення щодо неї домашнього насильства будь-якого характеру.

Крім того, при з`ясуванні обставин вчинення правопорушення та встановленні наявності або відсутності в діях особи ознак фізичного чи психічного домашнього насильства, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварку можна визначити як суперечку, емоційно неконтрольоване негативне спілкування, предметом якого найчастіше є неузгодження щодо дрібних побутових питань, яке полягає у доведенні кожною стороною власної правоти, із вживанням сторонами взаємних образ та звинувачень.

Конфліктом є особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже наявна одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Із пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлено, що сварка між ними виникла раптово, на побутовому підґрунті. До матеріалів не долучено будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 дійсно вчиняв щодо ОСОБА_3 будь-які дії психологічного характеру, пов`язані з домашнім насильством. Такого роду побутові непорозуміння між ними з матір`ю є непоодинокими, і зумовлені, переважно, його станом здоров`я, через що він починає нервувати з невідомих для нього самого причин. Потерпіла при цьому підтвердила слова ОСОБА_1 .

Отже, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації із використанням образливих слів не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду.

Натомість, як свідчить зміст протоколу, викладена у ньому суть адміністративного правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, оскільки в ньому відсутнє формулювання про заподіяну потерпілій фактичну шкоду та не зазначено про обов`язкову для цього складу адміністративного правопорушення кваліфікуючу ознаку у виді вчинення дій особою, яку повторно протягом року вже було піддано адміністративному стягненню.

Суд наголошує, що не має повноважень на самостійне відшукання доказів винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Із вказаного випливає, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 щодо ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність визначених ст. 251 КУпАП достатніх і належних доказів, обов`язок щодо збирання яких покладається на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення, на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Також, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, суд вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, органом, уповноваженим на складання протоколу, надано: письмове пояснення ОСОБА_3 від 26.01.2025 про порушення ОСОБА_1 вимоги термінового обмежувального припису, яке полягало у вимозі до матері одягнути та нагодувати його; відомості рапорту інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Черкаській області ДПП старшого лейтенанта поліції Карпенка О. В. від 26.01.2025 про результати відпрацювання працівниками поліції виклику 26.01.2025 про домашнє насильство; відомості з бази ІПНП про те, що ОСОБА_1 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення домашнього насильства; копію термінового заборонного припису щодо ОСОБА_1 від 25.01.2025 із забороною останньому протягом 3 діб контактувати із постраждалою особою.

Частина 2 ст. 173-8 КУпАП установлює відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, фізичний стан якого не дозволяє самостійно йому піклуватися про себе. Вони спільно з матір`ю проживають в одній квартирі, оскільки ОСОБА_1 не забезпечений іншим місцем проживання та жодною сторонньою допомогою по догляду, а тому розраховує лише на допомогу матері.

Отже, поза увагою поліцейського, який складав вищевказаний протокол, залишився факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , їхнє спільне проживання, відсутність іншого житла у ОСОБА_1 , його фізичний стан та потреба постійної сторонньої допомоги, тому фактичні обставини події суперечать встановленій терміновим приписом забороні їхнього контактування між собою, і є взаємовиключними, оскільки така заборона не може бути дотримана ОСОБА_1 з об`єктивних підстав, його спілкування з матір`ю є необхідним для життя, що вказує на відсутність умислу останнього на вчинення дій, спрямованих на порушення встановлених заборон, та вимушеність такого порушення.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Аналіз статей 9, 33, 245, 252 КУпАП вказує на те, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, а також належних і достатніх доказів його вини у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 173-2, 173-8, ч.1, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-8 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ю. А. Остапенко