Справа № 143/274/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.05.2025 року м. Погребище

Суддя Погребищенського районного суду Вінницької області Тітова Т. Л., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установила:

До Погребищенського районного суду Вінницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 265951 від 08.03.2025 та додані матеріали, в яких зазначено, що 08.03.2025 о 16 год. 25 хв. в м. Погребище по вул. Богдана Хмельницького водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21102», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода). Від проходження огляду на стан вживання алкоголю водій відмовився у встановленому законом порядку, що зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

01.05.2025 захисник ОСОБА_1 адвокат Гончарук Р. О. надіслав клопотання про закриття провадження у справі, в якому просить провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Клопотання мотивоване тим, що посадовою особою, яка склала протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не надано суду переконливих належних та допустимих доказів винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що обов`язковими елементами об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування особою транспортним засобом та відмова такої особи від проходження огляду на стан сп`яніння, порядок якого встановлений чинним законодавством. Отже, вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння можна вважати законною за сукупності таких умов: здійснення особою керування транспортним засобом, тобто забезпечення шляхом впливу на органи і системи управління транспортним засобом його руху; зупинки транспортного засобу з підстав та в порядку встановлених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»; наявність у водія ознак сп`яніння, визначених пунктами 3, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735 Також зазначає, що керування транспортним засобом у вказаний в протоколі день та час ОСОБА_1 заперечується. З відеозапису слідує, що транспортний засіб не було зупинено працівниками поліції. В зазначений у протоколі час 16 год. 25 хв. ОСОБА_1 знаходився за кілька метрів від автомобіля та розмовляв з працівником поліції, неодноразово заперечуючи факт керування транспортним засобом. Однак це було залишено поза увагою особи, що склала протокол. Наявна в адміністративному матеріалі копія постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4226417 від 08.03.2025 не може бути доказом керування ОСОБА_1 транспортним засобом під час розгляду протоколу, оскільки події, зазначені у цій постанові мали місце через годину після подій вказаних у протоколі (а. с. 19-22). Інші документи, що наявні в адміністративному матеріалі, за відсутності доказів керування транспортним засобом не можуть «поза розумним сумнівом» підтверджувати факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони складені тією ж посадовою особою, що склала протокол.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Гончарук Р. О. просили закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з підстав, викладених у клопотанні про закриття провадження у справі від 01.05.2025.

Суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про допит свідків: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_2 виданий 31.05.2008 Погребищенським РВ УМВС України у Вінницькій області); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 10.06.2000 Погребищенським РВ УМВС України у Вінницькій області).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що 08.03.2025 перебував разом із ОСОБА_1 в м. Погребище по вул. Богдана Хмельницького поблизу магазину. До них підійшли співробітники поліції та повідомили про те, що транспортний засіб припарковано з порушенням вимог Правил дорожнього руху України. На це ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль було зупинено у зв`язку з технічною несправністю, яка виникла під час руху. Проте, на вимогу працівників поліції, виникла необхідність перемістити транспортний засіб, що фактично й було зроблено шляхом відштовхування його на тротуар. Оскільки причіп автомобіля був завантажений металевими конструкціями, для переміщення знадобилася допомога сторонніх осіб. Чоловіки допомогли відштовхати транспортний засіб до тротуару, де його залишили. Після цього працівники поліції запросили ОСОБА_1 надати документи, які він пред`явив. Після перевірки документів ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичній установі, на що він відмовився. Огляд на місці події із застосуванням спеціального технічного засобу працівниками поліції не проводився. На прохання ОСОБА_1 на місце події прибув ОСОБА_3 , який завів двигун автомобіля та перемістив автомобіль на подвір`я домоволодіння ОСОБА_1 . Чоловіки повернулися до магазину. ОСОБА_1 пішов додому близько 17 години.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що 08.03.2025 до нього зателефонував ОСОБА_1 та попросив допомогти перегнати його автомобіль до місця проживання. ОСОБА_3 погодився та прибув до місця, вказаного ОСОБА_1 . Працівники поліції передали йому транспортний засіб, який він перегнав за місцем проживання ОСОБА_1 .

Разом з тим свідок ОСОБА_3 зазначив, що клопотання, яке міститься в матеріалах адміністративної справи, на ім`я т.в.о. начальника ВП № 4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Олександра Григорчука, не складав та не підписував.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гончарука Р. О., пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суддя зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд не може самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином суд перебере на себе функцію обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

З огляду на наведене, суддя звертає увагу на гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка за своєю структурою встановлює загальні принципи та постулати щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення.

Вирішуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на розгляд цієї справи, суддя виходить з прецедентної практики ЄСПЛ, яка зводиться до того, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, однак по суті їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Одним із основоположних базисних засад кримінального судочинства є забезпечення доведеності вини особи поза розумним сумнівом на підставі встановлених відповідним державним органом фактичних обставин та наданих ним доказів на їх підтвердження.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим звинуваченням.

Відтак, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Надаючи оцінку достатності доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя виходить із наступного.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 роз`яснено, що під керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 23.1 Правил дорожнього руху України буксирування повинно виконуватися механічним транспортним засобом без причепа і з технічно справними зчіпними пристроями як у буксированого транспортного засобу, так і у транспортного засобу, що буксирує.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до п. 3 розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно із п. 6 розділу І цієї Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених для застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

У відповідності до підпункту 3 пункту 10 розділу І цієї Інструкції якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В той же час, згідно пункту 7 зазначеної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Згідно пункту 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Частинами 3, 4 ст. 266 КУпАП передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Системно-структурний аналіз наведених норм Інструкції у поєднанні із положеннями ст. 266 КУпАП дозволяє стверджувати, що працівник поліції, у разі відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, зобов`язаний був доставити останнього до найближчого закладу охорони здоров`я для медичного огляду на стан сп`яніння лікарем такого закладу.

Як свідчать матеріали справи поліцейський не виконав таких вимог закону і не провів огляд водія на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених для застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та не забезпечив доставку водія до найближчого закладу охорони здоров`я.

Положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції дають підстави для висновку, що вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння можна вважати законною за сукупності таких умов: здійснення особою керування транспортним засобом, тобто забезпечення шляхом впливу на органи і системи управління транспортним засобом його руху; зупинки транспортного засобу з підстав та в порядку встановлених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»; наявність у водія ознак сп`яніння, визначених пунктами 3, 4 розділу І Інструкції.

Відтак, здійснення особою керування транспортним засобом та підстави зупинки транспортного засобу, як законні передумови для проходження водієм огляду на стан сп`яніння, мають бути належним чином задокументовані особою, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б могли слугувати підтвердженням здійснення ОСОБА_1 , керування транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21102», державний номерний знак НОМЕР_1 .

На підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи долучено носій інформації (диск) із відеозаписом, здійсненим за допомогою нагрудної відеокамери працівника поліції. Зазначене відео містить зафіксований факт перебування транспортного засобу на тротуарі, однак відсутні докази факту його руху чи безпосередньо заїзду на тротуар, що не дозволяє однозначно встановити склад правопорушення. ОСОБА_1 , а також відсутні обставини та підстави зупинку транспортного засобу. Згідно з відеозаписом фіксація подій розпочинається о 16 год.22 хв. з моменту застосування працівником поліції газового балончика дратівливої дії до особи чоловічої статі, без попереднього зафіксованого діалогу, попередження або опису ситуації, що могло б виправдати таке застосування спеціальних засобів.

Після зафіксованих на відеозаписі подій працівники поліції звернулися до іншого чоловіка з вимогою пред`явити документи. Встановивши особу ОСОБА_1 працівники поліції повідомили, що належний йому транспортний засіб припаркований з порушенням Правил дорожнього руху. Також працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом та від проходження огляду відмовився. У відповідь на це працівник поліції заявив, що стосовно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанову за порушення правил зупинки та стоянки транспортного засобу.

Разом із цим аналіз відеозапису свідчить про недотримання працівником поліції вимог п. 5 р. ІІ Інструкції. Зокрема, перед запропонованим оглядом на стан алкогольного сп`яніння працівник поліції не проінформував ОСОБА_1 про порядок проведення огляду із застосуванням спеціального технічного засобу.

Крім того, на відеозаписі відсутні будь-які дії, що свідчили б про демонстрацію або пред`явлення ОСОБА_1 спеціального технічного засобу, за допомогою якого огляд мав бути здійснений.

Такі дії (бездіяльність) працівника поліції свідчать про порушення процедури та ставлять під сумнів належність проведення огляду згідно з чинними нормативно-правовими актами.

Отже, зазначені відеоматеріали не можуть вважатися належним та достатнім доказом вини ОСОБА_1 , оскільки вовни не засвідчують факту безпосереднього керування ним транспортним засобом.

Відсутність фіксації моменту руху транспортного засобу, факту зупинки працівниками поліції, а також порушення процедури запропонованого огляду на стан алкогольного сп`яніння свідчать про порушення порядку збору доказів, що є підставою для визнання таких доказів недопустимими згідно зі ст. 251 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4226417 від 08.03.2025 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ст. 125 КУпАП складена працівником поліції о 17 год. 26 хв., тобто через годину після складення протоколу щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП .

Суддя звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства, так і з практикою ЄСПЛ. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення має бути складений уповноваженою особою за наслідками повного та всебічного з`ясування обставин справи, підтверджених сукупності належних, допустимих та достатніх доказів.

Наведені обставини в їх сукупності дають підстави для обґрунтованого сумніву у тому, що 08.03.2025 поліцейський з РПП СПД № 1 ВП № 4 ВРУП ГУНП у Вінницькій області сержант поліції ОСОБА_4 мав у наявності спеціальний технічний прилад та здатен був забезпечити проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці у встановленому законом порядку, що, на думку судді, є істотним порушенням вимог Інструкції.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

З огляду на те, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б у сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

А також враховуючи те, що під час судового розгляду не було доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а також не встановлено достовірних доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, суддя дійшла висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 266, 276, 278, 284 КУпАП, суддя

постановила:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Суддя