Справа № 473/2080/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

"05" травня 2025 р. м. Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Волосовського А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП України в Миколаївській області, про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Узбекистану, не працює, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі серія ВАД №609654 від 11.04.2025 року поліцейський, який склав протокол, зазначив таке: «11.04.2025 року о 06-28 год. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, що могло завдати шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілої».

Дії ОСОБА_1 працівником поліції кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, судом про час та місце слухання справи повідомлений належним чином за допомогою смс-повідомлення, яке отримав 21.04.2025 року, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи не надав, тому розгляд справи відбувся у його відсутності згідно із положеннями ст.268 КУпАП.

Судом досліджено матеріали провадження та встановлено, що крім протоколу серія ВАД №609654 від 11.04.2025 до матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_2 , які та надала поліції під час складання протоколу, в яких вона вказує, що вона проживає разом зі співмешканцем ОСОБА_3 близько двох років у її будинку. Після того, як вони разом вживали спиртні напої, співмешканець вчинив сварку, в ході якої ображав її словами нецензурної лайки, штовхав її, кидав на підлогу, після цього вона звернулась до поліції.

До справи долучені письмові пояснення ОСОБА_4 , яка поліції пояснила, що її донька після вживання зі своїм співмешканцем алкогольних напоїв викликала наряд поліції з приводу того, що її співмешканець вчинив сварку, в ході якої ображав її дочку словами нецензурної лайки, хапав за одяг, волосся та намагався пошкодити меблі. При цьому голосно кричав.

Також матеріали справи містять копію термінового заборонного припису стосовно кривдника, але через неякісну копію не можливо прочитати його зміст.

Інших доказів по справі поліцією не долучено.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, суд враховує, що ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Вирішуючи зазначену справу, суд враховує, що предмет судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, у даному випадку на органи Національної поліції.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

За змістом ст.279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення судом провадиться в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Тому відповідно до вимог ст.256 КУпАП обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі про адміністративне правопорушення конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Відповідно до ст.251 КУпАП одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення. Він має містити усі перелічені у ст.256 КУпАП відомості, які необхідні для вирішення справи, а без їх наведення він належної сили не має.

У протоколі серія ВАД №609654 від 11.04.2025 року поліцейський, який склав протокол, зазначив таке: «11.04.2025 року о 06-28 год. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, що могло завдати шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілої».

Проте дії, які поставлені в провину ОСОБА_1 в протоколі серія ВАД № 609654 від 11.04.2025 року, не охоплюються диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки Законом України від 22 травня 2024 року № 3733-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 19.12.2024 року, ст.173-2 КУпАП викладено у новій редакції та ч,1 передбачено відповідальність за такі дії: «вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкодафізичному або психічному здоров`ю потерпілого».

Тобто відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкодапсихічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином обов`язковим наслідком об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є наслідки у вигляді завданої шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, а не вигляді можливості такої шкоди, як зазначено в протоколі серія ВАД №609654 від 11.04.2025 року, де вказано, що ОСОБА_1 своїми діями «міг завдати шкоди психологічному та фізичному здоров`ю» потерпілої ОСОБА_5 . Таких наслідків диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП не містить, а отже вони відповідно й не утворюють складу правопорушення. Окрім того у справі належені та допустимі докази настання у потерпілої шкоди психологічного чи фізичного характеру.

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у вчиненому особою діянні всіх ознак складу правопорушення, передбаченого законом. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

При цьому судом враховується правова позиція, викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016) про те, що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в ст.62 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»). Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

З огляду на недоведеність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме обов`язкових наслідків правопорушення у вигляді шкоди, що настала, - провадження у справі слід закрити через відсутність складу правопорушення.

Щодо питання про повернення протоколу, то суд вважає, що це право, а не обов`язок суду приймати рішення про повернення протоколу. Тим більше, що згідно із Постановою від 02 вересня 2021 року справа №11-97 сап20 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:

«74. Норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 цього Кодексу у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.

89. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відсутність чітко встановленого законом порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення або неузгодженість його складових унеможливлює настання відповідальності судді за свободу суддівського розсуду, тобто можливість судді обирати (визначати) найбільш оптимальний варіант рішення (дії) з кількох юридично допустимих його (її) варіантів».

Крім того, після повернення протоколу посадовій особі, що його склала, жодні виправлення до протоколу вже внесені не можуть бути, оскільки згідно п.6 та п.7 Розділу ІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції»: «Усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено».

Керуючись ч.1 ст.173-2, ст.ст.247, 256, 268, 278, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови надіслати особі, стосовно якого було складено протокол, оскільки справу було розглянуто у його відсутності на підставі ст.268 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар