Номер провадження: 33/813/799/25
Номер справи місцевого суду: 514/1959/24
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Дікусар Руслана Миколайовича який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 06 лютого 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 06 лютого 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , громадянина України адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , громадянина України судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Згідно із постановою суду, з Болградського районного ВП ГУНП в Одеській області на розгляд до Тарутинського районного суду Одеської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені матеріали відповідно до розділів ІІ, ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року №814 були зареєстровані в АСДС та розподілені судді Тарутинського районного суду Одеської області Тончевій Н.М.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №180756 від 24 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 23 листопада 2024 року о 23 годині 34 хвилини по вулиці Промислова селища Соборне (Березине) Болградського району Одеської області керував автомобілем марки «Mitsubishi ASX» державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, адвокат Дікусар Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що твердження суду першої інстанції, які покладені в основу постанови суду з метою обґрунтування вини ОСОБА_1 сторона захисту вважає необ`єктивними та такими, що не відповідають дійсним обставин справи. Наголошується, що матеріали справи не містять допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Сторона захисту звертає увагу на те, що твердження які зазначені судом першої інстанції в постанові не відповідають дійсності. Так, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові стверджує, що з відео вбачається, що у ОСОБА_1 під час спілкування зі співробітниками поліції наявні такі ознаки алкогольного сп`яніння, як порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, хоча про ці ознаки жодним чином не йдеться ні в протоколі наявному в матеріалах справи, а ні в акті огляді, а ні в направленні на медичне освідування, в усіх перелічених письмових доказах вказана лише одна ознака сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота. Також, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові стверджує, що поліцейські роз`яснювали права ОСОБА_1 і що це нібито зафіксовано на відео, хоча зазначене спростовується наявним відео в матеріалах справи.

З приводу того, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові стверджує, що ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився, сторона захисту просить звернути увагу на те, що ОСОБА_1 представився лише співробітник патрульної поліції Болградського району на прізвище ОСОБА_3 . В свою чергу, протокол серії ЕПР №180756 та всі інші документи склав інспектор Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітан поліції Кальчев Сергій Миколайович. З одного наявного відео з бодікамери чітко і однозначно вбачається, що прізвище ОСОБА_4 не звучить жодного разу, а тому стверджувати, що цей поліцейський взагалі був присутній на місті складання протоколу, роз`яснював права ОСОБА_1 , пропонував пройти освідування на місці чи в медичному закладі, на думку захисника взагалі не можна. Крім того, наголошується, що на відео з бодікамери не зафіксована повна процедура складання протоколу з початку до його завершення, коли він вже був складений.

Твердження суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, не підтверджується жодним доказом в матеріалах справи, як і твердження, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Крім того, ОСОБА_1 на відео стверджує неодноразово, що він не керував транспортним засобом.

Сторона захисту, звертає увагу суду, що два перших відео, які долучені до матеріалів справи, є об`єктивно недопустимими доказами, оскільки записані на особисті пристрої співробітників поліції в порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису. Наголошується, що лише третє відео на наданому працівниками поліції диску створено на бодікамері, однак на ньому не зафіксовано, що ОСОБА_1 керував будь-яким транспортним засобом, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Відомості щодо залучення свідків у матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи викладене в апеляційній скарзі зазначено, що порушення допущенні поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , свідчать про недотримання порядку його проведення, а тому належних та допустимих доказів у справі, якими зафіксовано обов`язкові складові об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУПАП, вчиненого ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

У провадженні апеляційного суду справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 перебуває з 10.03.2025 року.

24.03.2025 року, 14.04.2025 року судові засідання відкладались за клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Дікусара Р.М.

25.04.2025 року від адвоката Дікусара Р.М. надійшло клопотання про проведення розгляду без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі, просить її задовольни, оскаржувану постанову скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Учасники справи в судове засідання 05.05.2025 року на 10:40 год. не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Захисникам ОСОБА_1 адвокатам Крутоголовій О.О. та Дікусару Р.М. були надіслані судові повістки до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідкою про їх доставку. Отримання захисником судової повістки, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.

У частинах 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Пунктом 2.5 ПДР покладено на водіїв обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Відтак, відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 180756 від 24.11.2024 року, який оформлений відповідно до положень ст. 256 КУпАП, оскільки його форма та зміст відповідають вимогам чинного законодавства, і він складений та підписаний уповноваженою на те особою, підтверджує подію і обставини правопорушення, дані якого узгоджуються з іншими доказами у справі, достовірність та допустимість яких не викликає сумнівів; відеозаписами поліцейських, на яких зафіксовано подію, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, зазначені вище докази спростовують твердження апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наведеними вище доказами.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відеозапис не є належним доказом, оскільки два відео записані на особисті пристрої співробітників поліції, є безпідставними.

Вказані відеозаписи події відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, згідно якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Крім того, в протоколі зафіксовані технічні засоби відеозапису, а саме NC 211142 та відео реєстратор 7 OMAI.

У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» зазначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1).

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Пунктом 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України, 18.12.2018 № 1026 визначено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, зокрема, з метою , попередження, виявлення або фіксування правопорушення .

Відтак, відеозапис з відеореєстратора (пристрою, призначеного для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського) є належним доказом у справі та може бути покладений в основу судового рішення.

Доказів, що відеозапис здійснювався на інші технічні пристрої ніж ті, що вказані в протоколі матеріали справи не містять і таких доказів до апеляційної скарги не додано.

Твердження сторони захисту, що не можна стверджувати однозначно, що поліцейський прізвище якого зазначено в протоколі був присутнім на місці складання протоколу, роз`яснював права ОСОБА_1 , пропонував пройти освідування на місці або в медичному закладі, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з безпідставністю та розцінює як форму захисту з метою уникнути від адміністративної відповідальності і до уваги не бере.

Матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Усі зауваження захисника стосовно оформлення адміністративного матеріалу не є суттєвими, та не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку. Об`єктивних причин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду судом не встановлено.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови судді районного суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також направлені на уникнення адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Хабардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними та підтверджуються зібраними і перевіреними в ході розгляду справи доказами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були також підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дікусара Руслана Миколайовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 06 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов