Справа № 161/3418/25
Номер провадження: 3/161/1468/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., за участі захисника адвоката Давидова О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, громадянина України, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувався, фізичної особи-підприємця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.02.2025 року о 18:10 год., в с. Липини Луцького р-ну по вул. Відродження, 40, ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР України, керував транспортним засобом RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, з його згоди, проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора «Alcotest Drager 7510», результат якого становив 0,27 %о.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, суду пояснив, що його мати хворіє психічним захворюванням, у зв`язку з чим перебуває на обліку в психіатричному диспансері, де періодично проходить лікування. 16.02.2025 року у матері відбулося погіршення здоров`я, стан останньої був неадекватний. Перебуваючи за місцем свого проживання, близько 16:30, він випив пляшку міцного пива. Близько 17:00 ним було виявлено, що мати відсутня в будинку, а тому він відразу сів у автомобіль та поїхав її шукати. Зазначене, також, зумовило його звернення (близько 17:30) на лінію «102» із відповідним повідомленням. В той момент почався снігопад, надворі було холодно та почало темніти, а тому він продовжував шукати свою матір, яка не була тепло одягнена. Приблизно через 20 хв. після його звернення до правоохоронних органів, його мати була відшукана поліцейськими. Співробітники поліції повідомили про місце їх перебування, а тому він вирушив до них за кермом автомобіля. Прибувши в обумовлене місце та в ході спілкування з поліцейськими, останні повідомили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці події та на таку пропозицію він погодився. Після продуву приладу «Драгер» його цифровий покажчик становив 0,27 %о. Даний результат ним не оспорювався з тих мотивів, що у нього існувала необхідність негайно доставити матір до медичного закладу. Вказав, що за наслідками вказаних подій він звертався до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій поліцейських, які не завезли його матір до психіатричного закладу та грубо з ним поводилися. На його переконання, обставини, які трапилися із його матір`ю зумовили необхідність сісти за кермо автомобіля.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Давидов О.В. в судовому засіданні пояснив суду, що в даному випадку ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки він відвертав значно вагомішу небезпеку, аніж ту, яка завдана у виді порушення правопорядку. Просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 248747, складеним 16.02.2025 року поліцейським взводу № 2 роти № 4 БУПП у Волинській обл. ДПП рядовим поліції Микитюком Н.В. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

-довідкою УПП у Волинській обл. ДПП від 17.02.2025 року з якої слідує, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за диспозицією ст. 130 КУпАП протягом року не притягався; останній отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 20.05.2009 року (а.с. 2);

-чеком приладу «Alcotest Drager 7510» ARMF-0300, з якого вбачається, що особою, яку тестують є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тест № 1366 від 16.02.2025 року, 18:18 год.; результат огляду 0,27 %о (а.с. 3);

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого: огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів; огляд проведений за допомогою приладу «Alcotest Drager 7510»; результат огляду на стан сп`яніння 0,27 %о; ОСОБА_1 з результатами огляду згідний, що підтверджується його особистим підписом у відповідній графі (а.с. 4);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції від 16.02.2025 року, складеним щодо ОСОБА_1 з метою забезпечення проходження ним огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я (а.с. 5);

-рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 4 БУПП у Волинській обл. ДПП рядового поліції Микитюка Н.В. від 16.02.2025 року в якому останній повідомив про обставини оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7);

-відеозаписом із нагрудної боді-камери поліцейського на якому зафіксовано наступне. Після приїзду ОСОБА_1 на місце події (де перебувала його розшукувана мати), в останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд з метою визначення такого стану. На таку вимогу інспектора водій погодився. Працівники поліції привели у дію прилад «Драгер» та здійснила контрольний замір, який показав відсутність алкогольних випарів у мундштуку, після чого надали його ОСОБА_1 для продуву. Після проходження останнім огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, цифровий покажчик технічного засобу становив 0,27 %о. Із даним результатом ОСОБА_1 погодився, а також не виявив бажання пройти відповідний медичний огляд у найближчому закладі охорони здоров`я (а.с. 8).

Об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, які надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду немає, в свою чергу ОСОБА_1 та його захисником жоден із вказаних доказів в ході розгляду справи спростований не був.

В судовому засіданні ОСОБА_1 в жодній мірі не заперечувалося, що перед тим як сісти за кермо свого автомобіля, він дійсно вживав алкоголь (міцне пиво); після цього він здійснював керування транспортним засобом; огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений у повній відповідності вимогам чинного законодавства.

Як на підставу для закриття провадження у даній справі ОСОБА_1 та його захисник стверджували проте, що останній 16.02.2025 року о 18:10 год., в с. Липини Луцького р-ну по вул. Відродження, 40, керуючи транспортним засобом RENAULT Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , діяв у стані крайньої необхідності.

На переконання суду, доведеною є та обставина, що мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 має психічне захворювання, перебуває на обліку в психіатричному закладі, а також, що 16.02.2025 року в післяобідню пору остання самовільно залишила місце проживання, що могло призвести до ймовірного виникнення загрози для її здоров`я. Вказані обставини зумовили звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з метою розшуку своєї матері (а.с. 28-39, 43).

Однак, керування ОСОБА_1 транспортним засобом 16.02.2025 року о 18:10 год., в с. Липини Луцького р-ну по вул. Відродження, 40, не можна вважати правопорушенням, яке вчинене в стані крайньої необхідності з огляду на таке.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Крайня необхідність це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9а Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року з подальшими змінами, ст.130КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Як було встановлено судом на підставі досліджених матеріалів справи, ОСОБА_2 була розшукана силами правоохоронних органів та лише після цього ОСОБА_1 повідомлено про таку обставину. В цей момент, у ОСОБА_1 відпали будь-які підстави вважати, що його матері загрожує небезпека, а тому його подальші дії (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння) не можна вважати як такі, які вчинялися для відвернення негативних наслідків.

Не зважаючи на це, ОСОБА_1 , усвідомлюючи факт вживання ним алкоголю, достовірно знаючи, що його матері вже не загрожує будь-яка небезпека, оскільки вона перебувала в супроводі працівників поліції, сів за кермо транспортного засобу та привів його у рух, що є порушенням вимог п. 2.9 «а» ПДР України.

Згідно п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. п. 2, 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), - огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані, зокрема, алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

В даному випадку, підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у інспектора поліції були в наявності. Так, інспектором поліції було встановлено, що у ОСОБА_1 відчувався різкий запах алкоголю з порожнини рота, а також за ним спостерігається порушення координації рухів та порушення мови.

Згідно п.п. 6, 7 Розділу І Інструкції, - огляд на стан сп`яніння також проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).

З вищевказаного слідує, що поліцейський зобов`язаний запропонувати водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, провести такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я.

З досліджених судом відеозаписів з нагрудних відео реєстраторів працівників поліції встановлено, що ОСОБА_1 з результатами огляду на стан сп`яніння на місці події за допомогою спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 7510» погодився, а тому в поліцейського не виник обов`язок доставляти його у медичний заклад з метою проходження повторного огляду на визначення стану сп`яніння.

Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Як встановлено судом, факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки був зафіксований із використанням спеціальних технічних засобів, що відповідає приписам ч. 2 ст. 266 КУпАП.

Пунктом 7 Розділу ІІ Інструкції визначено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Як було встановлено судом, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме: приладу «Alcotest Drager 7510» ARMF-0300, результат якого склав 0,27 %о, був проведений 16.02.2025 року о 18:18 год.

Згідно Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» № 1747 від 13.10.2016 року міжповірочний інтервал для газоаналізаторів встановлений строком на 1 рік.

Так, результати огляду за допомогою «Alcotest Drager 7510» ARMF-0300, яким 16.02.2025 року було виявлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом, був здійснений приладом з чинною повіркою до 27.11.2025 року включно (останнє градуювання здійснене 27.11.2024 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що чек газоаналізатора «Alcotest Drager 7510» ARMF-0300, за допомогою якого було встановлено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у даній справі.

За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При визначенні виду та розміру стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії порушень підвищеної суспільної небезпечності у сфері безпеки дорожнього руху, особу порушника, майновий стан.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не вбачаються.

Враховуючи всі обставини справи та особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Дана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від скоєння нових адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» із ОСОБА_1 слід також стягнути судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

На підставі ст. ст. 7, 33, 40-1, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 251, 252, 283, 284 КУпАП, керуючись ЗУ «Про судовий збір», суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі несплати штрафу протягом 15 днів в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська