ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1852/25

02 травня 2025 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Снітчук Р. М.

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали, що надійшли від Рівненської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителяАДРЕСА_1 , неодруженого, офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 , молодшого лейтенанта, інваліда третьої групи, РНОКПП НОМЕР_2 , упродовж року до адміністративної відповідальності не притягався, за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №23 від 29 квітня 2025 року в ході проведення службової перевірки Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону виявлено, що молодший лейтенант ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , будучи військовою службовою особою, начальником за військовим званням, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану, допустив недбале ставлення до військової служби, зокрема у період з 14.02.2025 до 15.02.2025 року під час спільного виконання службових обов`язків з іншими військовослужбовцями взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 , належним чином не виконував свої службовій обов`язки за званням та посадою, не здійснював контролю за дотриманням молодшими за військовим званням військовослужбовцями обов`язків щодо додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання, а також не виконував інші покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання, не підтримував особисту бойову готовність, не здійснював контроль та утримання закріпленої за ним зброї, збереження виданого йому майна, чим порушив вимоги ст. 17, 65 Конституції України, 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положення Військової присяги, ст. 11, 16, 28-34 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 винним себе не визнав. При цьому пояснив, що умисного неналежного виконання службових обов`язків не допускав, за станом здоров`я потребує стаціонарного лікування, оскільки страждає на астено-невротичний синдром із різкими судомними нападами органічного ґенезу, розлади адаптації, є інвалідом третьої групи, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. У зв`язку з цим був відсутній за місцем несення служби, про що повідомляв керівництво. Крім того, його неодноразові рапорти про необхідність проходження курсу лікування до уваги не приймалися. Умислу порушувати військову дисципліну не мав, жодних негативних наслідків його дій не наступило.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1436 від 04.03.2025 р, акту службового розслідування, доповіді про факт самовільного залишення військової частини від 15.02.2025 р. вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, що 14.02.2025 року ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини. 15.02.2025 року ОСОБА_1 повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

Проте, суду не надано переконливих доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Зокрема, у протоколі не зазначено та не надано доказів недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, наслідків, які настали в результаті таких дій. Фабула протоколу про адміністративне правопорушення не містить всіх істотних ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, висунуте особі обвинувачення не конкретизоване.

Із викладеної суті правопорушення не зрозуміло, які саме дії мав вчинити ОСОБА_1 , але їх не вчинив, не зазнаечно причинно-наслідкових дій, які б вказували на його умисне недбале ставлення до військової служби.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У рішенні ЄСПЛ від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначено, що в ситуації, коли за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, суд вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обгрунтовані сумніви у безсторонності суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Також суд враховує надані ОСОБА_1 медичні документи, згідно яких останній хворіє на розлади адаптації, потребує консультації психіатра та стаціонарного лікування, оскільки має попередній діагноз астено-невротичний синдром із різкими судомними нападами, довідку до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 680614, відповідно до якої ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини,

Таким чином встановлено, що достатніх доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не надано.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, вважаю за вірне провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 172-15, п. 1 ст. 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити за відсутністю події і складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги .

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Суддя: Снітчук Р.М.