Справа № 738/621/25
№ провадження 3/738/268/2025
Постанова

іменем України

30 квітня 2025 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Парфененко О. Я., за участю секретаря судового засідання Минець П. Д., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої Корнієнко Т. М., pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi справи про адміністративні правопорушення за частиною першою статті 173-2, частиною другою статті 173-8 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

встановив:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 08 лютого 2025 року, ОСОБА_1 08 лютого 2025 року близько 11 години 15 хвилин, знаходячись по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме вчинив дії психологічного та фізичного характеру, виражався нецензурною лайкою, ображав, погрожував фізичною розправою, вдарив по руці, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2025 року, ОСОБА_1 17 лютого 2025 року о 06 годині, знаходячись по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме вчинив дії психологічного, виражався нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 19 лютого 2025 року, ОСОБА_1 19 лютого 2025 року близько 18 години, знаходячись по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме вчинив дії психологічного та фізичного характеру, виражався нецензурною лайкою, штовхав по тулубу, внаслідок чого підвищився тиск та була викликана КШМД та була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 19 лютого 2025 року, ОСОБА_1 19 лютого 2025 року близько 18 години перебував за місцем проживання по АДРЕСА_1 та спілкувався із потерпілою ОСОБА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 388496 від 17 лютого 2025 року, за що передбачена відповідальність частиною другою статті 173-8 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав, зазначив, що до 2010 року з потерпілою перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу проживають в одному будинку. З колишньою дружиною постійно виникають сварки щодо побуту, при цьому він психологічного тиску та фізичного тичку не чинить, шкоди не заподіює. Колишня дружина постійно його ображає, лається, погрожує викликати поліцію. Зазначив, що вони ОСОБА_2 не пов`язані спільним побутом, а просто проживають в одному будинку

Потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 колишній чоловік, шлюб розірвали у 2010 році, але проживають в одному будинку. З ОСОБА_1 постійно виникають конфлікти.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілу, представника потерпілої, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону слідує, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі нецензурні, брутальні висловлювання, погрози, не утворюють домашнього насильства та складу адміністративного правопорушення. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені висловлювання становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

Суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно враховувати те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Насильство це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

Конфлікт це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперераховані ознаки. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

Як вбачається зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство: дії психологічного та фізичного характеру, виражався нецензурною лайкою, ображав, штовхав, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

Під час розгляду справи, внаслідок пояснень особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення та потерпілої, суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, які після розірвання шлюбу, продовжують проживати в одному будинку, при цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільне господарство, між ними відсутні стосунки, які притаманні для сім`ї. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались неприязні стосунки та постійно виникають конфлікти. Конфлікти, які виникли між ними 08 лютого 2025 року, 17 лютого 2025 року, 19 лютого 2025 року носять обопільний характер, пов`язані із тривалими неприязними відносинами, тривалими суперечками, зокрема й щодо права сторін конфлікту на спільне майно.

Суд не встановив достеменних відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля, оскільки посадова особа, яка складала протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не додала до ним беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 насильства психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , якими могли бути, окрім письмових пояснень сторін конфлікту, відеозаписи з нагрудної камер поліцейських, пояснення неупереджених свідків тощо.

Докази завдання шкоди потерпілій до протоколів про адміністративне правопорушення також недодані, тому й відсутні підстави стверджувати, що внаслідок сварки, хтось із сторін зазнав шкоди чи постраждав більше, ніж інший.

Окрім цього, суд зазначає, що зазначення у протоколах про адміністративне правопорушення, лише на те, що потерпілим від адміністративного правопорушення є колишній член сім`ї, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція).

У цій справі суд встановив, що викладені у протоколах обставини адміністративного правопорушення, з урахуванням стосунків, які існують між колишнім подружжям: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і характеру конфліктів, що виникають між ними, не свідчать про існування ситуації домашнього насильства, оскільки конфлікти між ними сталися на ґрунті виниклих тривалих неприязних відносин з приводу ведення побуту і не є такими, що виникли в сім`ї.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно із вказаною позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, зокрема доказів, що ОСОБА_1 08 лютого 2025 року, 17 лютого 2025 року та 19 лютого 2025 року вчинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії психологічного та фізичного спрямування з метою нанести їй моральну шкоду, шкоду її фізичному чи психічному здоров`ю.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 19 лютого 2025 року, ОСОБА_1 19 лютого 2025 року близько 18 години перебував за місцем проживання по АДРЕСА_1 та спілкувався із потерпілою ОСОБА_2 , чим порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 388496, яка належним чином не виготовлена, оскільки вона виготовлена неякісно, що унеможливлює ознайомитися із змістом документа.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-8 КУпАП, оскільки до протоколу на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-8 КУпАП, не додано доказів щодо порушення термінового заборонного припису стосовно кривдника.

Відповідно до пункту першого статті 247 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2, частиною другою статті 173-8 КУпАП необхідно закрити, згідно з положеннями пункту першого статті 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14, 23, 251, 247, 294 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 173-8 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.Я. Парфененко