КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю захисника Прудникова Я.В., у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника Прудникова Я.В. на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 24 листопада 2024 року о 00 годині 15 хвилин по вул. Рональда Рейгана, 11 в м. Києві керував транспортним засобом - автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук.

Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Прудников Я.В. просить постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що він не погоджується з висновками викладеними у постанові судді, оскільки суд залишив поза увагою порушення співробітниками поліції норми чинного законодавства.

На думку захисника, суд не надав відповідної правової оцінки тому факту, що працівники поліції безпідставно почали складати протокол без будь-яких на те законних підстав, оскільки ОСОБА_1 ПДР України не порушував і причини для складання протоколу були відсутні. Працівники поліції, всупереч ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», не повідомили ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу.

Також співробітники поліції порушили процедуру огляду водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння або лікарських засобів які знижують увагу та швидкість реакції.

Апелянт звертає увагу суду, що ОСОБА_1 особисто на місці складання протоколу просив працівників поліції залучити свідків, або надати відеодокази, що підтверджують факт керування транспортним засобом, однак поліцейські цього не зробили, що є грубим порушенням працівниками поліції своїх посадових інструкцій.

Окрім того, захисник зазначає, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не вилучили авто або не віддали під розписку автомобіль тверезому водію, що є грубим порушенням своїх службових інструкцій з боку працівників поліції.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд, проте, сказав, що хоче пройти огляд у медичному закладі, оскільки не довіряє працівникам поліції.

Не дивлячись на це відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, після чого він самостійно пройшов огляд у медичному закладі "Соціотерапія".

На підтвердження своїх показань ОСОБА_1 надав суду висновок щодо результатів медичного огляду КНП "КМНКЛ "Соціотерапія", відповідно до якого 24 листопада 2024 року о 03 годині 32 хвилині він не перебував у стані сп`яніння.

Окрім того, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі документів на прилад Alcotest Drager № 6820, що також є порушенням.

На думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 180788 від 24 листопада 2024 року; карткою обліку адміністративного правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог ст. 266 КУпАП є безпідставними, оскільки огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою водія від проведення такого огляду, відтак немає підстав вважати огляд недійсним, як про це вказує апелянт.

У даному випадку водій ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, і таке порушення містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

При цьому, за змістом диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції особи, яка керує транспортним засобом, наступає незалежно від того, чи перебувала ця особа у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, а чи лише мала ознаки сп`яніння.

Як убачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» або у закладі охорони здоров`я, проте водій відмовився виконати таку вимогу поліцейського.

Посилання захисника на те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку ОСОБА_1 не відмовлявся є безпідставними, оскільки з відеозапису убачається, що поліцейські пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер», так і в медичному закладі, проте ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження такого огляду.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, незалежно від того, чи перебуває у стані сп`яніння чи під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій ОСОБА_1 , у якого поліцейські виявили ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння наступає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи перебував водій у такому стані, керуючи транспортним засобом.

Отже, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена належними і допустимими доказами, тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника про не повідомлення поліцейськими у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію» причини зупинки транспортного засобу, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що інспектор поліції зупинивши автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , назвав своє прізвище, посаду, а також повідомив причину зупинку, посилаючись на п. 7 ч. 1 ст. 35 вказаного Закону України «Про Національну поліцію».

Доводи захисника проте, що водій ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом не можуть бути взятими до уваги, оскільки відсутність у матеріалах справи даних про відсторонення водія від керуванням транспортного засобу сама по собі не спростовує доведеності того, що водій відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім того, вимога відсторонення водія від керування транспортним засобом, передбачена частиною першою статті 266 КУпАП, не впливає на порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, передбачений частинами другою-четвертою вказаної статті, та не тягне наслідків, передбачених частиною п`ятої цієї статті.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушень, які, на переконання апелянта, були допущенні працівниками поліції, щодо не відсторонення водія від керування транспортним засобом, не спростовують висновків, викладених у постанові судді.

Доводи апеляційної скарги про обов`язкову наявність свідків при складанні протоколу, проходженні огляду, при відмові від проходження огляду, що прямо випливає з Інструкції і засад КУпАП України є неспроможними.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП (в редакції Закону № 1231-ІХ від 16.02.2021) огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, якщо огляд водія, а так само відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксована на технічні засоби відеозапису, то наявність двох свідків для фіксування огляду або відмови від огляду не є обов`язковою, - таким чином жодного порушення при складенні протоколу щодо ОСОБА_1 не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить усі необхідні дані та інформацію, передбачену цією статтею, а тому доводи апеляційної скарги щодо недопустимості протоколу є безпідставними.

Посилання в апеляції захисника на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 надав суду висновок щодо результатів медичного огляду КНП "КМНКЛ "Соціотерапія", відповідно до якого 24 листопада 2024 року о 03 годині 32 хвилині він не перебував у стані алкогольного сп`яніння є неспроможним, оскільки, як вірно зазначено у постанові судді районного суду, ця довідка не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на пропозицію працівників поліції.

Окрім того, вказана довідка не може слугувати доказом того, що на час зазначеного у постанові судді районного суду вчинення правопорушення ОСОБА_1 перебував у тверезому стані, оскільки огляд було проведено з порушенням строку, встановленого ч. 4 ст. 266 КУпАП.

При розгляді справи щодо ОСОБА_1 суддя районного суду дотримався вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП щодо всестороннього, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення справи у точній відповідності із законом, а постанова судді районного суду відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП.

За таких обставин суддя апеляційного суду не убачає підстав для скасування постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, як про це прохав в апеляційній скарзі захисник.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Прудникова Я.В. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 754/17815/24

Провадження № 33/824/1124/2025

Головуючий у першій інстанції Бабайлова Л.М.

Доповідач Ковальська В.В.