ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/300/25

Провадження № 33/820/373/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Чухась Майї Степанівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Чухась Майї Степанівни на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який не працює,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

За постановою суду, 24.03.2025 року о 19 год. 25 хв. по вул. Центральна в с. Данилівка Шепетівського району Хмельницької області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування вказаним транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року, 18.12.2024 року постановою серії ЕНА № 3684614 ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою в частині стягнення, захисник ОСОБА_1 адвокат Чухась М.С. подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на те, що суд безпідставно позбавив ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, оскільки у нього таке відсутнє.

Разом з тим, ОСОБА_2 просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що такий пропустила з поважних причин.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржена постанова Білогірського районного суду Хмельницької області постановлена 07 квітня 2025 року за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Копію оскарженого рішення він отримав 18 квітня 2025 року (а.с. 14). Отже, саме цього дня ОСОБА_1 дізнався про мотиви прийнятого рішення. Договір із адвокатом Чухась М.С. уклав 23 квітня 2025 року. З апеляційною скаргою захисник звернулася 28 квітня 2025 року, що підтверджується відміткою на штемпелі вхідної кореспонденції Білогірського районного суду Хмельницької області (а.с. 18).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови захисник ОСОБА_2 пропустила з поважних причин, А тому, клопотання підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Чухась М.С. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши її доводи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Постанова суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в апеляційному порядку не оскаржується, тому в цій частині вона не переглядається.

Що стосується накладення на винну особу стягнення, то апеляційний суд виходить з наступного.

Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Тобто, позбавлення права керування є безальтернативним стягненням, визначеним у санкції даної статті.

Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування вказаним транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою місцевого суду на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Доводи захисника про те, що на правопорушника не може бути накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування, оскільки він вже позбавлений такого права, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

У Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (пп. 4.1 п. 4).

Згідно з новітнім правовим висновком, викладеним в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 р. у справі № 702/301/20, у разі, коли особа вчинила кримінальне правопорушення в сфері дорожнього руху, передбачене нормами Кримінального кодексу України, суд має право застосувати до такої особи додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, навіть якщо вона до цього не мала такого права.

У вищезазначеній постанові Верховний Суд окремо підкреслив, що особи, які керують транспортними засобами без достатніх теоретичних і практичних знань та без посвідчення водія, створюють підвищену суспільну небезпечність, а тому запобігальна мета додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами в такому разі набуває особливого значення.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.11.2023 року (справа № 671/2480/23) його позбавлено водійських прав. Однак, іспиту для отримання посвідчення водія він не перездав, тому права керування транспортними засобами не набув. Отже, суд не може позбавляти його такого права.

Із постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.11.2023 року (справа № 671/2480/23), вбачається, що ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до довідки начальника СПД № 1 Шепетівського РУП ГУНП у Хмельницькій області № 32896-2025 від 02.04.2025 року, яка наявна в матеріалах справи, посвідчення водія ОСОБА_1 знаходиться на зберіганні у сервісному центрі МВС, оскільки він не перездав іспиту після позбавлення водійських прав.

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного аправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Тобто, на момент винесення оскарженої постанови, правопорушник не мав права керування транспортними засобами.

Разом з тим, санкція даної статті передбачає обов`язкове застосування позбавлення права керування як безальтернативне стягнення.

Отже, з урахуванням вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 стягнення у межах санкції даної статті, тобто з позбавленням права керування транспортними засобами, навіть якщо він до моменту прийняття рішення не мав такого права, що в повній мірі узгоджується із правовою позицією, викладеною у вищенаведеній постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Тому, постанова місцевого суду в частині накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, як того просить апелянтка, - відсутні.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника про направлення справи на новий розгляд із посиланням на п. 2 ст. 293 КУпАП, то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до абз. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову. Саме вищевказані повноваження притаманні апеляційному суду, оскільки такі чітко визначені законом.

З урахуванням того, що органи державної влади відповідно до ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, вищевказана вимога апеляційної скарги є безпідставною.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Чухась Майї Степанівни без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.