Провадження № 3/127/2694/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2025 біля 18.30 год ОСОБА_1 , знаходячись по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого остання відчувала головний біль, підняття тиску та гіпертонічний криз.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повдімлений належним чином, про що свідчить довідка про вручення судової повістки у формі смс-повідомлення. Суд враховує, що про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною третьою статті 173-2 КпАП визначена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

В свою чергу частиною першою статті 173-2 КпАП регламентовано, що домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Аналогічне визначення закріплене у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Зокрема, згідно з визначенням, даним у зазначеній правовій нормі, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до визначення, яке надане у пункті 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому суд враховує приписи пункту 2 частини другої статті 3 Закону № 2229-VIII, відповідно до яких дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що 16.04.2025 біля 18.30 год ОСОБА_1 , знаходячись по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого остання відчувала головний біль, підняття тиску та гіпертонічний криз.

На підтвердження наведених обставин суду надані рапорт працівників поліції про реєстрацію повідомлення (далі Рапорт), протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (далі Протокол), письмові пояснення ОСОБА_2 (далі пояснення), форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (далі Форма), копія термінового заборонного припису (далі Припис), копія постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 173-8 КпАП (далі Постанова).

Надані суду відомості підтверджують обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Тому суд вважає, що наданими суду матеріалами підтверджений факт вчинення ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Як вже суд зазначив вище частиною третьою статті 173-2 КпАП визначена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 був складений за ознаками частини третьої статті 173-2 КпАП. Однак надані суду матеріали не містять відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за частиною першою або другою статті 173-2 КпАП. Посилання на Постанову, на переконання суду, є безпідставним, оскільки згідно з цією Постановою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, яка не охоплюється складом частини першої чи другої статті 173-2 КпАП, а тому з огляду на приписи частини третьої статті 173-2 КпАП не утворює повторності. Тому суд вважає, що посилання на таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення правопорушення повторно, є безпідставним.

З огляду на викладене, суд вважає, що діяння ОСОБА_1 охоплюється складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КпАП, за ознаками вчинення домашнього насильства психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини. Аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає за доцільне з метою попередження вчинення ним аналогічних правопорушень в майбутньому застосувати до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: