Справа № 739/328/25 Головуючий у 1 інстанції Іващенко І. К.
Провадження № 33/4823/281/25
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Корчового В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 08 лютого 2025 року, о 20 год. 33 хв., в м. Новгород-Сіверський по вул. Князя Ігоря, 52, Чернігівської області, ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Subaru Forester н.з. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, зі згоди водія проводився із застосуванням приладу Драгер Alkotest 6820, результат тесту - 1,84 проміле.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, необґрунтовану та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу даного адмінправопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що зупинку транспортного засобу було здійснено безпідставно, неправомірно, а тому, подальші дії працівників поліції вважає незаконними. При цьому, вказує, що процедура його огляду на стан алкогольного сп`яніння була порушена, оскільки він не мав будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, які б давали підстави для його проходження і такі взагалі не зазначені у протоколі. Звертає увагу, що його прохання надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, працівниками поліції було проігноровано та не було роз`яснено процесуальні права. Також, акцентує увагу на тому, що він є військовослужбовцем, а тому, огляд було проведено неналежною посадовою особою. Окрім цього, посилається на те, що судове засідання в місцевому суді відбувалось без присутності секретаря судового засідання, а у рішенні суду невірно зазначено прізвище захисника. За наведених обставин, вважає, що його було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Статтею 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, вирішуючи питання щодо винуватості та притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд має перевірити наявність обставин, що виключають притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, в їх сукупності, та зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, згідно з апеляційною скаргою апелянт ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП не визнає, і в судове засідання апеляційної інстанції надав документи, які свідчать про вчинення ним цього правопорушення у стані крайньої необхідності.

Загальновідомо, що у нашій країні військовий стан, ОСОБА_1 є молодший лейтенант, офіцер групи тактичної особової розвідки ЗСУ, та проходить військову службу, про що свідчать матеріали справи.

В ході апеляційного розгляду було досліджено витяг із наказу № 37 від 06.02.2025 року, виданий командиром військової частини НОМЕР_2 та засвідчений мокрою печаткою, з якого вбачається, що молодший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи тактичної особової розвідки, вважається таким, що вибув у відпустку за сімейними обставинами на 5 діб, з 08 по 12 лютого 2025 року, з виїздом до АДРЕСА_2 .

Згідно витягу із наказу №39 від 08.02.2025 року, командира військової частини НОМЕР_2 , засвідченого мокрою печаткою, ОСОБА_1 був відкликаний з відпустки та вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків до складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України, з метою виконання завдань за призначенням в складі групи тактичної особової розвідки у визначених районах.

До початку розгляду справи місцевим судом, ОСОБА_1 надавав письмове клопотання про закриття провадження у справі, де серед іншого, акцентував увагу на тому, що 08.02.2025 року, він, керуючи транспортним засобом направлявся в службовій необхідності для виконання завдань пов`язаних з військовим станом на території України, так як є діючим військовослужбовцем відповідного військового підрозділу (а.с.19).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що мав знаходитись у відпустці за сімейними обставинами з 08.02.2025 року по 12.02.2025 року, з виїздом до м. Новгород-Сіверський. Однак, 08.02.2025 року, о 19 год. 40 хв., отримав від свого керівництва наказ терміново прибути у відповідний район для виконання поставленого ним бойового наказу, а тому він був вимушений сісти за кермо транспортного засобу з ознаками алкогольного сп`яніння, не попереджаючи керівництво про це, оскільки потрібно було діяти, не втрачаючи час, в силу наказу. Під час керування транспортним засобом його зупинили працівники поліції, проте, він не міг розголошувати інформацію, в зв`язку з її таємницею і на нього було складено адмінматеріали.

З огляду на викладені обставини, 08.02.2025 року ОСОБА_1 , використовуючи транспортний засіб, вимушений був терміново, в позаслужбовий час, виїхати до військової частини для виконання службових обов`язків по захисту держави від збройної агресії російської федерації, у військовий час, для відрядження в район виконання завдань, а тому, суд вважає такі його дії виправданими та такими, що були необхідними у даній ситуації.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо, при цьому, не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Суд вважає, що крайня необхідність - це суб`єктивне право кожної людини. ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, усвідомлюючи, що він терміново повинен був виконувати свої службові обов`язки по захисту держави від збройної агресії російської федерації, виїхати у відрядження в район виконання завдань, і, в цій ситуації, обрав як найшвидший спосіб доїхати до військової частини, яка знаходиться на великій віддалі, керуючи при цьому транспортним засобом. У даному випадку він вимушено порушив охоронювані державою інтереси у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зволікання із виїздом могло загрожувати суспільним інтересам.

Статтями 17, 18 КУпАП встановлено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена КУпАП або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто, для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Згідно з приписами ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не помічений в зловживанні алкогольними напоями та до адміністративної відповідальності, за керування транспортними засобами, в такому стані, раніше не притягувався.

Беручи до уваги фактичні обставини справи і те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зв`язку з необхідністю прибуття для виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом України від зовнішньої агресії рф, враховуючи баланс між інтересами держави по захисту її незалежності, територіальної цілісності з одного боку, та забезпечення порядку в області дорожнього руху з іншого боку, суд приходить до висновку, що в такому випадку ОСОБА_1 знаходився в стані крайньої необхідності і на підставі ст. 17 КУпАП виключається у його діях адміністративна відповідальність.

Пунктом 4 ч.1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як зокрема, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач