Провадження № 3-зв/761/16/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року місто Київ

Суддя Шевченківського районного суду міста Києва Ковтуненко В.О., при секретарі судового засідання Водважко Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. від розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП

У С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. знаходиться справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Від захисника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відвід судді Сидорова Є.В. у справі № 761/26333/24.

У зв`язку із чим, таку заяву було розподілено іншому складу суду - судді Шевченківського районного суду міста Києва Ковтуненку В.О.

Учасники розгляду у судове засідання не з`явились, від заявника та її захисника надійшли заяви про відкладення судового розгляду. Разом із тим, доводи на яких ґрунтується заява про відвід, викладені письмово, відтак, суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід за наявними матеріалами, також неявка учасників провадження в судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду заяви про відвід судді.

Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутні норми, які передбачають відвід (самовідвід) судді. Однак, враховуючи вимоги чинного законодавства, з метою забезпечення виконання положень статей 1, 7 КУпАП, у разі вирішення питання про відвід судді необхідно застосовувати принцип аналогії закону найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України.

У випадку відсутності положень Закону, що регулює конкретні суспільні відносини, або неоднозначного регулювання конкретних суспільних відносин, орган (посадова особа) при прийнятті рішення може застосувати аналогію Закону.

Зокрема, порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 17 наведеного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Під час здійснення розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженою особою (судом) може бути здійснено за аналогією закону, зокрема відповідно до положень кримінального процесуального законодавства. Подібний висновок наведений в рішеннях Європейського Суду з прав людини - справа «Швидка проти України» від 30.10.2014, «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, в яких ЄСПЛ зазначав, що КУпАП має карний кримінально-правовий характер.

Отже, при вирішення питання оцінки доказів у справах про адміністративні правопорушення, слід застосовувати чинні положення Кримінально-процесуального кодексу України, яким встановлено підстави відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України суддя, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Отже, законом визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді. Тож, досліджуючи заявлені підстави для відводу судді Сидорова Є.В., убачається, що на думку сторони захисту суддя порушує право на справедливий суд, доступ до правосуддя та право на захист, оскільки неналежним чином мотивує ухвалені рішення та перешкоджає захисту прийняти участь в розгляді справи шляхом відмов у поданих клопотаннях, і просить фактично оцінити такі відомості з точки зору п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, тобто існування інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Слід зауважити, що для задоволення заяви про відвід з наведених підстав, на думку суду, необхідно доведення існування обставин, які об`єктивно можуть вказувати на реальну можливу упередженість, оскільки поняття «обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді» є оціночним та не містить конкретних елементів, які надавали би можливості чітко визначити межі та підстави такої оцінки.

При цьому, учинення процесуальних дій, як і організації суддею судових засідань (прийняття рішень, погодження чи не погодження учасників судового провадження із ними) не може утворювати підстав для висновку щодо упередженого ставлення судді через різницю в підході та засобах сторін в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП.

Також слід зазначити, що вивчаючи наведені в заяві обставини, судом не вбачається, що суддя Сидоров Є.В. розглядаючи справу, не діяв в межах та спосіб визначений КУпАП, а ґрунтуються лише на суб`єктивній оцінці заявника, яка фактично свідчить про незадоволення заявника про прийняте суддею рішення у межах судового провадження.

Більше того, відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності (прийняття рішень) щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Надання ж оцінки прийнятим процесуальним рішенням судді знаходиться поза повноваженнями суду, яким розглядається заява про відвід. Бо надання саме комплексної оцінки учинених процесуальних дій відноситься лише до повноважень апеляційного суду під час перегляду рішення за наслідком розгляду справи по суті, або в порядку дисциплінарної процедури.

Тож, розглядаючи обставини, в обґрунтування заяви про відвід, убачається, що вони зводяться до оцінки дій судді під час судового провадження - прийняття рішення. При цьому, заявник не посилається на те, що суддею учинено дії, які не відносяться до повноважень суду (дискреції судді) на цій стаді, як і допущення недозволеної поведінки чи зовнішній прояв упередженого ставлення до однієї зі сторін.

Отже, під час розгляду заяви про відвід суд не знайшов підстав уважати дії судді Сидорова Є.В. такими, які б свідчили про його упереджене ставлення чи прихильність до однієї зі сторін у справі про адміністративне правопорушення, як і порушень права на справедливий суд, доступ до правосуддя та права на захист, а тому заявлений відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 7, 9, 26, 75, 76, 80, 81, 82, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є.В. від розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Ковтуненко