Справа № 303/7426/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сабова І.І. в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 рокувизнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови суду, - водій ОСОБА_1 02.09.2024 року о 22:25 годині, на 774 кілометрі автодороги М-06 в м. Мукачево, керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д/н знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію працівників поліції пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки, водій ОСОБА_1 погодився. При проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу драгер «Alcotest 6810» тест №2266, було визначено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат 0,81 %. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9 „А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою захисник Сабов І.І., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною, оскільки викладені в ній обставини та зроблений судом висновок не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняв правопорушення за вчинення якого на нього накладене адміністративне стягнення даною оскаржуваною постановою. Звертає увагу, що з переглянутого відеозапису вбачається, що підзахисний неодноразово продував прилад Драгер, однак такий жодного показника не показував, отже цей прилад був технічно несправним, іншого технічного приладу запропоновано не було, так і не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі. Зазначає, що відеозапис не є безперервним, складається із кількох відеороликів і час, який зазначається у цих відеороликах не є послідовним та містить перерви у декілька хвилин.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Сабов І.І. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце судового засідання, при цьому, не повідомили суд про поважність причин їх неявки, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 121979 від 03.09.2024, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, з вказаного протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ЕПР1 № 121979 від 03.09.2024 слідує, що 02.09.2024 року о 22:25 годині, на 774 кілометрі автодороги М-06 в м. Мукачево, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д/н знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, пройшовши огляд на місці зупинки а допомогою алкотесту Драге, результат огляду 0.81 проміле, чим порушив п. 2.9 „А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що зі змістом документу ознайомлений, та надав пояснення.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 121979 від 03.09.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови серії ЕНА №2968111 від 02.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП за те, що він 02.09.2024 в місті Мукачево Закарпатської області керував транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в ПДР. Даних про оскарження або скасування цієї постанови матеріали справи не містять; результатами тесту «Alcotest 6810», тест №2266 від 02.09.2024, згідно якого громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння 0,81 %, Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у графі «З результатами згоден», гр. ОСОБА_1 поставив свій підпис, чим погодився з результатами тесту на стан алкогольного сп`яніння; направленням на огляд водія транспортного засобу/громадянина з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препатів,що знижують увагу на швидкість реакції від 03.02.2024; розпискою ОСОБА_2 про те, що він зобов`язується доставити ТЗ марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д/н знак НОМЕР_1 до місця проживання власника; відеозаписом з місця події від 02.09.2024, з якого слідує, що 02.09.2024 року працівниками поліції був зупинений транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д/н знак НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 за порушення правил дорожнього руху України. У зв`язку з виявленням у водія явних ознак алкогольного сп`яніння, про що повідомлено водію, працівниками поліції запропоновано водію, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки, на що ОСОБА_1 погодився пройшов тест, яким було визначено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння 0.81 %.

Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи - є необґрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були упереджені при огляді водія ОСОБА_1 з метою визначення стану алкогольного сп`яніння, при проведенні тестування та складанні щодо останнього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги захисник не приєднав жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейські діяли всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування, при проведенні тестування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівників поліції.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що зазначені поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що з переглянутого відеозапису вбачається, що підзахисний неодноразово продував прилад Драгер, однак такий жодного показника не показував, отже цей прилад був технічно несправним, іншого технічного приладу запропоновано не було, так і не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі,апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджені жодними фактичними даними, суперечать встановленим обставинам справи та спростовуються даними дослідженого відеозапису, на якому чітко зафіксовано як працівник поліції пред`явив вимогу водію пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки виявив ознаки такого стану, водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд і після повідомлення результату огляду, який був 0,81 проміле не заперечував такий результат, та підписав без застережень акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

З цього приводу і відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не є безперервним, складається із кількох відеороликів і час, який зазначається у цих відеороликах не є послідовним та містить перерви у декілька хвилин.Апеляційний суд зауважує, що у даному випадку зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Дослідивши вищенаведені докази у своїх сукупності, апеляційний суд вважає, що вони є логічними, послідовними та взаємоузгодженими і поза розумним сумнівом підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, а відтак вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Сабова І.І. щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Всі інші доводи, наведені захисником в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п.2.9 «а» ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сабова І.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАПзалишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага