Справа № 473/1418/25
Провадження № 33/812/183/25

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Шаманської Н.О.

за участю секретаря Біляєвої В.М.

особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Кудіної Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ПрАТ «Микитівський гранітний кар`єр», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 гривень в дохід держави, а також позбавлено права керування транспортними засобами строком на три роки

у с т а н о в и в:

Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2025 року та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 271764, 14 березня 2025 року о 23 год 32 хв в селищі Олександрівка, по вул. Незалежності, 52 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2114», номерний знак НОМЕР_1 (належність ОСОБА_2 ) та після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, вживав алкоголь (500 г «Revo») до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення вимог п.2.10 (є) Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність ч.4 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 гривень в дохід держави, а також позбавлено права керування транспортними засобами строком на три роки.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 11 квітня 2025 року подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на недоведеність факту керування ним транспортним засобом. Вказував, що пройшов огляд на місці зупинки для визначення стану алкогольного сп`яніння, проте, працівниками поліції в порушення вимог щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено результату такого огляду.

Зазначав, що після зупинки транспортного засобу не вживав алкогольних напоїв, тим більше в такій кількості щоб результат алкотесту становив 1,73 проміле. Працівниками поліції безпідставно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки вони бачили, що на момент зупинки транспортного засобу він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а після зупинки нічого не вживав.

За такого, кваліфікація адміністративного правопорушення (ч.4 ст.130 КУпАП) є невірною.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Кудіної Т.М., дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 4 ст. 130 КУпАП, передбачає відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Пункт 2.10 є Правил дорожнього руху визначає перелік дій водія, які він зобов`язаний вчинити в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Тобто, заборона для водія вживати алкоголь, в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, визначена умовою повідомлення поліції про подію та часом прибуття працівників поліції на місце пригоди до проведення медичного огляду.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу (оскільки особа бажає вчинити протиправні дії та вчиняє їх) та відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП може наставати лише за умови доведеності вини особи, тобто психічного ставлення особи до вчинюваної дії та її наслідків.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне свідоме вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. Орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, зобов`язаний довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, саме умислу.

Судом встановлено, що 14 березня 2025 року о 23 год 32 хв в селищі Олександрівка, по вул. Незалежності, 52 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2114», номерний знак НОМЕР_1 .

Як на доказ вини ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП працівник поліції надав протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 271764 від 15 березня 2025 року, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновок алкотесту № 00056 від 15 березня 2025 року, згідно якого результат тестування ОСОБА_1 становить 1,73 проміле, направлення на огляд, диск з відеозаписом.

З відеозапису, доданого до протоколу вбачається, що працівниками поліції зупинено автомобіль «ВАЗ 2114», номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_1 спочатку заперечував факт керування ним, але в ході розмови з поліцейськими визнав, що саме він керував транспортним засобом. Крім того, працівник поліції бачив як ОСОБА_1 після зупинки пересідав з водійського сидіння на пасажирське. За такого, посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту керування ОСОБА_1 спростовуються зазначеним вище.

Однак, з наданих доказів не встановлено вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.10 є ПДР, проте, з відеозапису, здійсненого на нагрудну камеру поліцейського, вбачається, що автомобіль під його керуванням зупинений працівниками поліції у зв`язку з порушенням правил паркування, а не у зв`язку з причетністю до дорожньо-транспортної пригоди як це передбачено у зазначеному пункті ПДР.

Отже, відомості зазначені у протоколі про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 є ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, не відповідають матеріалам справи.

Суд звертає увагу, на той факт, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі та обвинувачення не може обґрунтовуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Переконливих доказів, які б поза сумнівом беззаперечно підтверджували його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП у справі немає, а всі сумніви щодо наявності вини тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися саме на користь цієї особи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні «Щокін проти України», де ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Слід зазначити, що складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та підготовка матеріалів для їх розгляду покладено на органи Національної поліції України, що не слід ототожнювати із повноваженнями суду, який розглядає справи про адміністративні правопорушення із винесенням рішення, передбаченого положеннями КУпАП, зокрема: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 Кодексу; про закриття справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №208/712/19 від 30 серпня 2023 року. суди під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, мають керуватися критеріями дотримання гарантій безсторонності суду, сформульованими ЄСПЛ у справі «Михайлова проти України» від 6 березня 2018 року (заява № 10644/08, пункт 65), визнаній Судом керівною щодо справи «Бантиш та інші проти України» (див. пункт 25 цієї постанови).

Проаналізувавши та оцінивши дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що надані суду та досліджені в судовому засіданні докази не доводять «поза розумним сумнівом» порушення ОСОБА_1 п.2.10 є Правил дорожнього руху, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2025 року - скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О.Шаманська