Справа № 308/6407/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кишені В. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/806/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кишені В. С. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014854 від 06.04.2024 та постанови суду від 01.07.2024 вбачається, що ОСОБА_3 05.04.2024 о 21 год 20 хв був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку № 293 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на відстані 25 метрів до інженерних споруд та загороджень та 620 метрів від лінії державного кордону, за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Словацької Республіки, поза пунктами пропуску в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Кишеня В. С. просить постанову судді від 01.07.2024 скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини у справі та не наданої належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи. ОСОБА_1 самостійно не здійснював спроби незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску, а був примусового доставлений до державного кордону працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що в матеріалах справи недостатньо доказів для обґрунтування вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом. Із протоколу не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, ні схеми правопорушення із позначками місця події та маршруту руху, ні фото- чи відеодоказів у підтвердження вини ОСОБА_1 немає, а протокол не може вважатися достатнім доказом для доведення вини особи. Крім того, захисник порушує питання про

-2-

поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказує на те, що такий строк пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справи, копії оскаржуваної постанови не отримував, а дізнався про неї 10.10.2024 від захисника-адвоката Васильчука А. Ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кишені В. С., які підтримали клопотання й апеляційну скаргу та просили такі задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 . При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, а також отримання ним копії оскаржуваної постанови в інший строк, ніж той, на який вказує захисник-адвокат Кишеня В. С., а саме 10.10.2024. У зв`язку з чим доводи клопотання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику-адвокату Кишені В. С. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову суду від 01.07.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014854 від 06.04.2024 встановлено, що ОСОБА_3 05.04.2024 о 21 год 20 хв був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку № 293 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на відстані 25 метрів до інженерних споруд та загороджень та 620 метрів від лінії державного кордону, за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Словацької Республіки, поза пунктами пропуску в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

-3-

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 05.04.2024 , протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 05.04.2024, рапортом молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ОСОБА_4 від 06.04.2024, схемою місця затримання правопорушника із фото таблицею до неї.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що молодший інспектор прикордонної служби 3 категорії 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що молодший інспектор прикордонної служби 3 категорії 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів при затриманні останнього.

Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку саме працівників прикордонної служби. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 самостійно не здійснював спроби незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску, а був примусового доставлений до державного кордону працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, оскільки як вбачається з листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 Євгена ПІЛЬГУЯ від 23.01.2025 за № 798, громадянин ОСОБА_1 05.04.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 не відвідував, що дає обґрунтовані підстави вважати, що такі спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

-4-

Апеляційним судом не встановлено достовірних даних про те, що ОСОБА_1 був примусово доставлений працівниками ТЦК та СП до державного кордону з метою притягнення його працівниками прикордонної служби до адміністративної відповідальності за спробу незаконного перетину державного кордону України.

Надана стороною захисту копія листа заступника керівника Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) від 28.01.2025 свідчить лише про факт звернення ОСОБА_1 із заявою на незаконність дій службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак жодним чином не підтверджує того факту, на який указує сторона захисту, зокрема про те, що ОСОБА_1 був примусово доставлений працівниками ТЦК та СП до державного кордону з метою притягнення його працівниками прикордонної служби до адміністративної відповідальності за спробу незаконного перетину державного кордону України.

Матеріалами справи не встановлено будь-яких осіб, у тому числі з числа працівників ТЦК та СП, які як стверджує сторона захисту примусово доставили ОСОБА_1 до державного кордону України. На таких осіб сторона захисту також не вказує із посиланням на їх анкетні дані.

Посилання сторони захисту на судову практику інших судів у подібних справах про адміністративне правопорушення за ст. 204 КУпАП як на підставу для скасування судового рішення щодо ОСОБА_1 , апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі рішення не мають характеру обов`язкових для застосування судами в інших справах, так як у кожній справі обставини правопорушення, його мотив та мета, дані про особу, яка притягується до відповідальності, можуть бути різними, тобто кожна справа має індивідуальний характер.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки з такого не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні схема правопорушення із позначками місця події та маршруту руху, а також фото- чи відеодокази у підтвердження вини ОСОБА_1 , а протокол не може вважатися достатнім доказом для доведення вини особи, апеляційний суд визнає неспроможними і такі відхиляє, оскільки докази, які наявні в матеріалах справи є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Між тим, у матеріалах справи міститься схема, в якій відображені відомості, які узгоджується з викладеними у протоколі обставинами правопорушення.

Із цих підстав, як такі, що не знаходять свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру перетинати державний кордон України .

Відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд також звертає увагу на таке.

-5-

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, апеляційний суд оцінює наведені в апеляційній скарзі доводи як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 05.04.2024 о 21 год 20 хв ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на відстані 620 метрів від лінії державного кордону на напрямку 293 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодних доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 перебував у зазначені в протоколі час та місці з іншою метою, ніж незаконного перетину державного кордону. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Конотоп Сумської області, знаходився на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на відстані 620 метрів від лінії державного кордону на напрямку 293 прикордонного знаку, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спробою незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Наявні в матеріалах справи докази безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_1 наміру на незаконний перетин державного кордону.

-6-

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Із цих підстав, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи недостатньо доказів для обґрунтування вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, у ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

З огляду на наведене, клопотання адвоката Кишені В. С. від 14.01.2025 про виклик та допит свідка ОСОБА_5 , апеляційний суд не бере до уваги, оскільки таке є необґрунтованим та безпідставним. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 був очевидцем подій, які відображені у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення. Також у клопотанні не конкретизовано, які саме обставини можуть бути встановлені чи спростовані шляхом допиту цього свідка. Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду справи сторона захисту не наполягала на вирішенні указаного клопотання, тобто не просила відкласти розгляд справи та викликами ОСОБА_5 для допиту в якості свідка.

Також апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке є мінімальним і на думку апеляційного суду сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

-7-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Кишені В. С. задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2024 щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кишені В. С. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2024 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя