Справа № 643/4482/25
Провадження № 3/643/1501/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, який перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

у с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №127300 від 09 березня 2025 року, 08 березня 2025 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого тимчасового проживання - АДРЕСА_2 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: ображав нецензурною лайкою, чим завдав їй психологічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні 03 квітня 2025 року свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав в повному обсязі. Зазначив, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №127300 від 09.03.2025 не відповідають дійсним обставинам.

У судове засідання 07 травня 2025 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. 07 травня 2025 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У поданій заяві зазначив, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №127300 від 09.03.2025 він не визнає, жодних дій, які б мали характер домашнього насильства він до своєї дружини не вчиняв. З огляду на викладене, просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, через канцелярію суду 07 травня 2025 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У поданій заяві зазначила, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №127300 від 09.03.2025, вона не підтверджує. Зазначила, що 08 березня 2025 року вона сама спровокувала конфлікт зі своїм чоловіком, у ході якого через свій емоційний стан викликала поліцію. Посилалася, що жодних дій, які б мали характер психологічного, фізичного або економічного характеру ОСОБА_1 стосовно неї не вчиняв. Просила закрити провадження у справі стосовно її чоловіка ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 268 КУпАП, інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не відноситься до правопорушень, за яким присутність у судовому засіданні особи є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, беручи до увагу думку потерпілої, висловлену у заяві про розгляд справи за її відсутності, та, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, доходить висновку, що провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з огляду на таке.

За правилами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписи ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачають відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

За змістом п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положення п. 4, 14, 15, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» містять визначення видів насильства.

Так, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Виходячи з наведеного, домашньому насильству притаманні такі необхідні елементи, як: дії ініціатора насильства, що виражаються в образах, погрозах, приниженні, переслідуванні, залякуванні; суб`єктивне сприйняття жертвою насильства дій агресора, які мають викликати у жертви побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, виникнення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдавати шкоди психічному здоров`ю жертви.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, 08 березня 2025 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого тимчасового проживання - АДРЕСА_2 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: ображав нецензурною лайкою, чим завдав їй психологічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Водночас, потерпілою ОСОБА_2 у заяві від 07 травня 2025 року були спростовані вказані вище обставини. Заперечив вказані обставини й ОСОБА_1 . Крім того, вказані обставини спростовуються й письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 09.03.2025, які були надані останньою інспектору роти №5 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП старшому лейтенанту поліції Євгенії Тополі, та які містяться у матеріалах справи. Так, зі змісту вказаних пояснень убачається, що 08.03.2025 вона перебувала у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , почула, як її чоловік ОСОБА_1 у під`їзді свариться з її подругою ОСОБА_3 , вона, ОСОБА_1 , у цей час зі своєю дочкою перебували в квартирі, після чого її подруга ОСОБА_3 підійшла до дверей квартири та попросила її відчинити вхідні двері та впустити її. Вона відчинила своїй подрузі ОСОБА_3 двері, за нею стояв ОСОБА_4 , вона взяла свій телефон, спустилася на перший поверх та викликала наряд поліції.

Таким чином, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні докази для встановлення факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barberа, MesseguеandJabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведений «поза розумним сумнівом». Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Салтівський районний суд міста Харкова протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя : Я.Ю. Семенова