Справа № 643/3324/24
Провадження № 3/643/206/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року суддя Московського районного суду м. Харкова Майстренко О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції у Харківській області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду міста Харкова з Управління патрульної поліції у Харківській області ДПП надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,11.02.1976 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 602387 від 27.03.2024, 27.03.2024 року о 12:26 по Салтівському Шосе,45 в м.Харкові ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo » , державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, блідість шкіряного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці, але від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 подав клопотання, у якому просив суд закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на відсутність у матеріалах справи доказів факту порушень ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, які б відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього, у зв`язку з чим усі наступні вимоги працівників поліції не був зобов`язаний виконувати, а усі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, дослідивши клопотання , матеріали справи, відеозапис з нагрудних відеореєстраторів інспекторів патрульної поліції, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12,2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення. Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 N 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Водночас, пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. N 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону N 580-VIII. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, п. п. 1,3 ч. 1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право зупиняти транспортний засіб та вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, та/або реєстраційні документи на транспортний засіб, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі посвідчення водія, реєстраційних документів на транспортний засіб є неправомірними.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 року по справі N 686/11314/17 та від 22.10.2019 року по справі N 161/7068/16-а.

Тим не менш, в порушення зазначених вище норм чинного законодавства, у розглядуваній справі транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено без будь-якої законної і вагомої підстави.

Так, дослідивши відеозаписи з бодікамер працівників поліції № 471723, № 470404, а також з автомобільного службового відеореєстратора 70 mai, було встановлено, що перед зупинкою транспортного засобу водій ОСОБА_1 не порушував будь-яких вимог Правил дорожнього руху.

Про факт безпідставної зупинки транспортного засобу свідчить наступні факти.

Так, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений інспектором (членом екіпажу), який керував службовим транспортним засобом, але ідентифікаційні дані про якого в матеріалах розглядуваної справи відсутні. Одразу після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , інспектор Станіслав Тонконог, виходячи із службового автомобіля, запитав у свого напарника (водія службового автомобіля): «що зробив водій, чи нічого» (малось на увазі, яка причина зупинки транспортного засобу).

Під час оформлення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, інспектори о 13:13 спілкувались між собою і в підсумку інспектори дійшли згоди, що ними буде складено на ОСОБА_1 постанову за ст. 125 КУпАП із накладенням покаранням у вигляді усного попередження за не включенням ОСОБА_1 сигналів аварійної зупинки після зупинки його транспортного засобу працівниками поліції.

Але правопорушення за ст. 125 КУпАП, в будь-якому випадку, не могло слугувати законною підставою для зупинки транспортного засобу о 12:37, оскільки це правопорушення мало місце вже після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , а не до цього моменту.

Водночас, на відеозаписах о 13:22, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, інспектор ОСОБА_2 звернувся до свого напарника ОСОБА_3 і знову запитав, «за що» вони зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , на що інспектор Станіслав Тонконог відповів, що в якості причини зупинки транспортного засобу потрібно вказати: «наявність інформації від громадян».

Така сама причина зупинки транспортного засобу вказана була і у рапорті інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Станіслава Тонконог, що міститься в матеріалах справи.

Водночас, на відеозаписах з бодікамери працівників поліції зафіксовано, що подібної причини зупинки транспортного засобу жоден працівник поліції водію ОСОБА_1 не називав (не оголошував).

Після зупинки транспортного засобу працівники поліції взагалі не називали будь-яку причину зупинки транспортного засобу, а одразу почали вимагати від водія документи і розпочали фактично проводити несанкціонований обшук в автомобілі ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи немає жодного належного процесуального документу (рапорт чергового працівника поліції відповідного районного відділу поліції про надходження повідомлення на лінію 102, пояснення очевидців, свідчення свідків тощо), який би підтверджував, що зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 передувало надходження до правоохоронного органу у визначеній законом процесуальній формі та порядку повідомлення будь-яких осіб про керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Крім того, до матеріалів справи не було долучено навіть саму постанову за ст. 125 КУпАП, про яку зазначили працівники поліції під час складення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Сукупність зазначених вище обставин та доказів свідчать про те, що працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 не з об`єктивних та законних підстав та/або причин, що дійсно існували.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Водночас відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є зміцнення законності.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 15.03.2019 № 686/11314/17 чітко вказано, що у випадку незаконної зупинки транспортного засобу працівники поліції не мають жодного права вимагати від водія пред`явити посвідчення водія та вчиняти будь-які інші дії щодо водія внаслідок такої незаконної зупинки.

Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду, очевидним видається і наступний правовий висновок про те, що у разі, якщо працівники поліції зупиняють транспортний засіб незаконно, то в такому випадку вони також не мають законних підстав вимагати в особи надати документи чи вимагати пройти огляд на стан сп`яніння (в тому числі наркотичного).

Відтак, оскільки транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції без будь-якої правової підстави, подальша вимога працівника поліції до ОСОБА_1 про необхідність проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння також є, відповідно, незаконною, а тому результати такої процедури огляду є недійсними і не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду регламентована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх прав України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до п. п. 2, 4 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Під час події працівники поліції інкримінували ОСОБА_1 такі ознаки наркотичного сп`яніння, як тремтіння пальців рік, блідість шкіри.

У складеному інспектором направленні на огляду ОСОБА_1 було вказано вже інші нібито наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Тим не менш, в протоколі, в підсумку, було зазначено взагалі інший набір ознак наркотичного сп`яніння водія: виражене тремтіння пальців рук, блідість шкіряного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено абсолютно інший набір ознак наркотичного сп`яніння, які не були зазначені у направлення водія на огляд і які фактично не оголошувались працівниками поліції водію після зупинки транспортного засобу.

Зі змісту матеріалів справи та з відеозаписів бодікамер працівників поліції вбачається, що встановлення особи водія, фіксацію нібито наявних у нього ознак наркотичного сп`яніння і, фактично, всю процедуру огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння здійснив інспектор роти № 5 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Станіславом Тонконог.

Цей самий інспектор також склав та оформив письмове направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Цей самий інспектор склав та оформив письмовий рапорт за наслідками проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння в порядку ст. 266 КУпАП.

Насамкінець, цей самий інспектор прийняв письмове зобов`язання про передання транспортного засобу іншому водієві.

Таким чином, процедуру огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (окрім протоколу), здійснив інспектор роти № 5 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Станіславом Тонконог.

Не зважаючи на це, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 602387 від 27.03.2024 року, що є предметом розгляду у справі, було складеного поліцейським роти № 5 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП капралом поліції Пановим Юрієм Олександровичем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, при оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення уповноважені особи мають право обирати лише такий варіант процесуальної поведінки, який прямо передбачений чинним законодавством. Іншими словами, застосовується принцип: дозволено те, що прямо передбачено законом (принцип імперативності врегулювання суспільних правовідносин).

Водночас, ані положеннями КУпАП, ані будь-якого іншого нормативно-правового акту не передбачено випадків складення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП працівником поліції (інспектором), який не зупиняв транспортний засіб, не встановлював особу водія, не фіксував у водія ознак сп`яніння, не проводив процедуру огляду в порядку ст. 266 КУпАП, не оформляв інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, у розглядуваній справі протокол серії ААД № 602387 від 27.03.2024 року був складений не уповноваженою особою (інспектором), яка не проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння в порядку ст. 266 КУпАП, а тому такий протокол є недопустимим доказом, на підставі якого особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

За описаних вище обставин слід врахувати, що згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог ст. 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Дотримуючись засади законності, та виконуючи свій професійний обов`язок, сторона обвинувачення (в тому числі і поліцейські) мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, на які правоохоронні органи спираються під час оголошенні особі звинувачень у вчиненні певного правопорушення.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається Європейським судом з прав людини як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

В умовах неналежності і недопустимості наданих поліцейськими матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та за відсутності будь-яких інших об`єктивних і передбачених законодавством доказів його вини в інкримінованому діянні, у цій справі вбачаються всі без винятку розумні і обґрунтовані сумніви у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно, оскільки факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення та його вина не були доведені поза розумним сумнівом і не підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, ця справа має бути припинена (закрита) судом за відсутності в діях особи складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.130,247, 251-252,279,283-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Майстренко О.М.