Справа № 477/478/25 Провадження № 3/477/379/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 р. м. Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Полішко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , непрацюючого,

до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2025 року на адресу суду надійшла справа про адміністративне правопорушення №477/478/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2025, серії ВАД, №606082, 28 лютого 2025 року близько 21-00 години ОСОБА_1 , знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив насилля в сім`ї психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого здійснив домашнє насильство психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Вину у вчиненому не визнав, вказав, що 28 лютого 2025 року за місцем його проживання між ним та дружиною ОСОБА_2 , виникла обопільна сімейна сварка. На сьогодні з потерпілою досягли примирення. Просив провадження щодо нього закрити.

Від потерпілої ОСОБА_2 , 23 квітня 2025 року до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що 28 лютого 2025 року, за місцем їх проживання між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_1 виникла обопільна сімейна сварка, через сімейні непорозуміння. Просила справу щодо нього закрити, оскільки вони досягли примирення, жертвою насилля себе не вважає.

Дослідивши матеріали справи, а саме: рапорт чергового старшого інспектора відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 28 лютого 2025 року о 21-45 годині з приводу того, що на номер 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що 28 лютого 2025 року о 21-44 годині за адресою: АДРЕСА_2 чоловік вчиняє бійку, у будинку троє дітей; протокол прийняття заяви від ОСОБА_2 про вчинення кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28 лютого 2025 року, з огляду на який потерпіла звернулася до відділку поліції, оскільки її колишній чоловік ОСОБА_1 28 лютого 2025 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме виражався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, на зауваження не реагував; письмові пояснення потерпілої від 28 лютого 2025 року, які узгоджуються зі змістом протоколу про прийняття заяви; 28 лютого 2025 року інспектором ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області винесений терміновий заборонний припис стосовно кривдника, з огляду на який ОСОБА_1 заборонено протягом п`яти діб у період часу з 23-00 години 28 лютого 2025 року по 23-00 години 04 березня 2025 року у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 ; письмові пояснення потерпілої від 23 квітня 2025 року, з яких вбачається, що між нею та чоловіком ОСОБА_1 виникла обопільна сімейна сварка, на сьогодні конфлікт врегульовано, жертвою сімейного насилля себе не відчувала та не вважає, приходжу до наступного висновку.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, встановлені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» У цьому Законі визначені такі поняття як «кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі» та «особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі». Закон передбачає, що одна з осіб кривдник займає активну позицію та вчиняє домашнє насильство щодо постраждалої особи, яка є жертвою цього насильства. Тобто, чітко визначені ролі кривдника та постраждалого. Разом з тим Закон не передбачає, що постраждала особа може одночасно бути кривдником особи, що вчинила домашнє насильство щодо постраждалого.

Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з матеріалів справи та слідує з письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 між нею та її чоловіком ОСОБА_1 28 лютого 2025 року за місцем їх проживання, виникла обопільна сварка, що виключає статус будь-якої з цих осіб як постраждалої особи, що зазнала домашнього насильства. До того ж, потерпіла жертвою сімейного насилля себе не вважає.

З огляду на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19) факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між подружжям, членами сім`ї та не підтверджує факту вчинення особою, яка притягується до відповідальності, домашнього насильства.

Крім цього, звертаю увагу на те, що діяння, яке ставиться ОСОБА_1 у провину, вчинене ним 28 лютого 2025 року.

Положеннями частини 1 статті 173-2 КУпАП в минулій редакції Закону №1604-IX від 01 липня 2021 року, була передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, норми частини 1 статті 173-2 КУпАП до 19 грудня 2024 року встановлювали адміністративну відповідальність за вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Водночас, норми частини 1 статті 173-2 КУпАП, чинні на час вчинення інкримінуємого ОСОБА_1 діяння та на час розгляду цієї справи судом, встановлюють адміністративну відповідальність за вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, за чинними з 19 грудня 2024 року положеннями частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність лише за діяння, внаслідок яких шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого була завдана.

Тобто обсяг діянь, який охоплюється диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП, звужено, а отже Закон №3733-IX від 22.05.2024 скасував адміністративну відповідальність за діяння, які тільки можуть завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, залишивши і посиливши відповідальність тільки за ті діяння, які завдають шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку в кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї з ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування стосовно неї заходів державного примусу.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» визначено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Вказані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька з яких можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) психологічного насильства.

Домашнє насильство в розумінні статті 173-2 КУпАП є адміністративним правопорушенням з матеріальним складом, оскільки потребує доведення наявності не тільки певного діяння, але і обов`язкове спричинення шкоди, в даному випадку, психічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином, для констатації наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно встановити, чи вчинено ним будь-які діяння (дію або бездіяльність) психологічного характеру, що завдали реальної шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД, 606082 від 28 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в бік своєї дружини, погрожував їй фізичною розправою.

Разом з тим, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні матеріали справи не містять відомостей про заподіяння діями ОСОБА_1 потерпілій наслідків у вигляді фактичного настання шкоди її психічному та/або фізичному здоров`ю. Про факт завдання будь-якої шкоди потерпіла не повідомила ні в заяві про вчинене кримінальне правопорушення та іншу події, ні в письмових поясненнях.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано і матеріалами справи не доведено, що потерпілій реально була завдана шкода психічному здоров`ю, хоча це прямо випливає з диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП.

Жодних інших доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

Суд не має права виходити за межі викладених в протоколі обставин та притягнути особу до адміністративної відповідальності, навівши інші обставини правопорушення, які не були викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та не підтверджуються відповідними доказами.

Норми КПК України, а саме статті 337 Кодексу, визначають, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою є актом обвинувачення.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведений висновок узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Малофєєва проти Росії», рішення від 30 травня 2013 року; «Карелін проти Росії», рішення від 20 вересня 2016 року).

Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, недоведеність вини прирівнюється до невинуватості особи.

За таких обставин, оскільки особі ставиться у провину вчинення діяння, не передбачене диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зібрані докази не підтверджують завдання шкоди фізичному або психічному здоровю потерпілої, приходжу до висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного порушення, передбаченого частиною 1 статтею 173-2 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись статтями 247, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Жовтневий районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В.Полішко