Номер провадження: 33/813/706/25
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

за участю: ОСОБА_1 та його представника Краснової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Краснова Ірина Володимирівна на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №173736 від 14.11.2024, ОСОБА_1 14 листопада 2024 року о 17:00 год, в м. Одесі, керуючи автомобілем «Opel Astra» д.н. НОМЕР_1 , по вул. Варненська, буд. 12/2, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та скоїв наїзд на припаркований на автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). В наслідок зіткнення автомобілі отримали пошкодження з матеріальними збитками, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, також стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись із вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Краснова І.В. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Перевіривши матеріали справи та заслухавши ОСОБА_1 та його представника Краснову І.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП не з`ясував всіх фактичних обставин, що мають істотне значення для розгляду справи, та дійшов помилкового висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що наявні докази не можна вважати належними, допустимими та такими, що беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному випадку на норми Правил дорожнього руху України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог ПДР України, в конкретному випадку на п. 10.9 ПДР України, який зазначений працівником поліції в протоколі.

Згідно пункту 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Так, апеляційним судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №173736 від 14.11.2024, ОСОБА_1 14 листопада 2024 року о 17:00 год, в м. Одесі, керуючи автомобілем «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Варненська, буд. 12/2, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та скоїв наїзд на припаркований на автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 10.9 далі ПДР України, внаслідок зіткнення автомобілі отримали пошкодження з матеріальними збитками.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 252 КУпАП).

Матеріали справи також місять письмові пояснення ОСОБА_3 , згідно яких він 14 листопада 2024 року о 17:00 год вийшов до машини забрати особисті речі, та побачив. Що його машина вдарена. Десь через 30 хвилин до його автомобіля підійшли двоє чоловіків, і він запив в них чи то вони вдарили автомобіль, вони відповіли ні, та пішли до свого авто. ОСОБА_3 пішов за ними та побачив автомобіль Opel Astra з вдареною задньою частиною авто (а.с. 4).

З метою повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення, апеляційним судом неодноразово викликався в судове засідання ОСОБА_3 , який 14 листопада 2024 року став учасником ДТП, за участю транспортного засобу Opel Astra, під керуванням ОСОБА_1 , однак ОСОБА_3 в судове засідання до апеляційного суду, для підтвердження своїх пояснень за викликом суду не з`явився.

Таким чином, в результаті дослідження та оцінки, наявних в матеріалах справи доказів окремо та в їх сукупності, та беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 , який заперечував щодо подій викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами неможливо встановити факту порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 10.9 ПДР, та що саме його дії перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із отриманими транспортним засобом «Toyota Camry» д.н. НОМЕР_2 , механічними пошкодженнями, які зазначені в схемі місця ДТП.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який без достатніх доказів та при неповному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію Суду у справах «Малофєєва проти росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 ) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справи Конвенцію про захист прав і основоположних свобод і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини і Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, загальними принципами здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури, та враховуючи те, що матеріали справи не містять жодного беззаперечного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР, апеляційний суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Краснова Ірина Володимирівна задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький