Справа №751/2897/25
Провадження №3/751/1146/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Топіхи Р.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1

№ 272501 15 березня 2025 року о 19 годині 32 хвилини в м. Чернігів по

вул. Степана Бандери, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI A6» з держаним номерним знаком НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в лікарні у лікаря-нарколога за адресою: м. Чернігів,

вул. Івана Мазепи, 3, що підтверджується висновком лікаря від 15 березня 2025 року № 264, чим водій порушив п. 2.9.а) Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання особа, щодо якої складено протокол, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення без його участі, просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Заперечує факт перебування в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що після зупинки, працівники поліції не виявили в нього явних ознак алкогольного сп`яніння. Указує на те, що під час проведення огляду лікар-нарколог без повторного обстеження за допомогою технічного засобу, яке є обов`язковою складовою медичного огляду, констатував перебування водія в стані алкогольного сп`яніння та склав оспорюваний висновок.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справах «Пономарьов проти України», «Каракуця проти України»).

З огляду викладене, враховуючи положення ст. 268 КУпАП, суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки її явка до судового засідання не є обов`язковою.

Крім того, свою позицію ОСОБА_1 висловив у поданому до суду

05 травня 2025 року клопотанні.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до такого висновку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Цією ж статтею передбачено чим встановлюються ці дані.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.9.а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України

09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до пунктів 6, 7 цієї Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 16 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Зі змісту бланку акту медичного огляду (п. 18 додатку № 3 Інструкції

№ 1452/735) вбачається, що огляд на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я за допомогою технічного засобу проводиться двічі з інтервалом 20 хвилин, що є обов`язковою складовою медичного огляду та нерозривно пов`язаною з ним.

Відповідно до п. 22 Інструкції № 1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Аналогічні положення щодо допустимості як доказу результатів проведеного огляду на стан сп`яніння передбаченні ст. 266 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Суд безпосередньо дослідив та оцінив докази у справі, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 272501 від

15 березня 2025 року; - відеозапис до протоколу серії ЕПР 1

№ 272501; - акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 15 березня 2025 року; - висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 березня 2025 року № 264; - рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 1 БУПП в Чернігівській області ДПП Волохи М. від 15 березня 2025 року.

Із відеозапису, наданому як додаток до протоколу, вбачається, що лікар КНП ЧОПНЛ, здійснюючи огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, повторного обстеження за допомогою технічного засобу не проводив, однак встановив діагноз, що суперечить вимогам Інструкції № 1452/735. Сам

ОСОБА_1 поводиться спокійно, виконує всі вказівки працівників поліції, мова та рухи у нього чіткі. При огляді лікарем ОСОБА_1 неодноразво просив пояснити йому підстави та мету повторного обстеження, однак таких роз`яснень надано не було.

При цьому, лікар неодноразово наголошував ОСОБА_1 , що в разі його відмови повторного огляду із застосуванням приладу «Драгер», він зафіксує відмову від проходження відповідного до встановленого порядку огляду, однак за результатами проведеного огляду він склав оспорюваний висновок, в якому діагностував перебування водія саме в стані алкогольного сп`яніння.

Наведене свідчить про істотне порушення порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що призводить до неналежності акту та недійсності складеного на його підставі висновку від 15 березня

2025 року № 264 у цілому, не зважаючи на попередні результати його огляду.

Суд звертає увагу, що в діях водія ОСОБА_1 , який усвідомлено відмовився від запропонованого лікарем порядку проведеного огляду на стан сп`яніння, про що останній неодноразово наголошував, можуть бути наявними ознаки порушення інших вимог Правил дорожнього руху, однак суд не вправі самостійно змінювати на погіршення стану особи фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого особою має доводитися в суді.

Тобто, суд розглядає справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали у суду сумніви.

Водночас, відеозапис, наданий як додаток до протоколу, не підтверджує обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Навпаки на відеозапису зафіксовано, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я у відповідності до вимог Інструкції № 1452/735 не проводився і поліцейськими не здобуто інших належних та допустимих доказів у розумінні ст. 251 КУпАП, які б слугували підтвердженням доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Положення статті 62 Конституції України визначають, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» та «Коробов проти України»). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі

№ 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних та допустимих доказів, які могли б у сукупності підтверджувати факт порушення ним вимог п. 2.9.а) Правил дорожнього руху суду не надано.

За таких обставин, провадження по справі підлягає закриттю, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях

ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 33-35, 130, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.М. Топіха