КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/4090/25

номер провадження: 33/824/1955/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Акопян Марії Анатоліївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного міста Києва від 14 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного міста Києва від 14 лютого 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, адреса місця роботи: місто Київ, вул. Січових Стрільців, 17, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного міста Києва від 14 лютого 2025 року та закрити адміністративне провадження за ч.5 ст.212-3 КУпАП у справі відносно нього на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи суддею першої інстанції не було враховано, що він, ОСОБА_1 , як начальник відділу судового супроводження з проблемних питань правління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з урахуванням ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не є суб`єктом, який зобов`язаний надавати адвокату відповідну інформацію та копії документів. Вказує, що 02 січня 2025 року адвокат Бахарєв М.А. звернувся з адвокатським запитом за вих. №б/н від 01 січня 2025 року до неналежного адресата - посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - начальника відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Зазначає, що з урахуванням ч.2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та, якщо адвокатський запит був направлений до установи, то суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП, може бути керівник установи або інша особа, яка виконує обов`язки керівника установи, а він, ОСОБА_1 , з урахуванням вищевикладеного, не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП.

Тому вважає, що адміністративний протокол серії ДН №6 щодо нього, як начальника відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, складено з порушенням вимог законодавства та за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП.

Також вказує, що суддею першої інстанції не враховано, що він з 28 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року перебував у відпустці.

Крім того, суддею першої інстанції не враховано, що 08 січня 2025 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за підписом в.о. директора - розпорядника Новікова В.В. надано відповідь за вих. №60-197/25 на адвокатський запит Бахарєва М.А . Проте дана інформація не була зазначена адвокатом Бахарєвим М.А. у своїй заяві за вих. №07/01/2025 від 07 січня 2025 року про складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Вказує, що, якщо адвокат Бахарєв М.А. вважав, що йому неправомірно відмовлено у наданні інформації, несвоєчасно або неповно надано інформацію на адвокатський запит за вих. №б/н від 01 січня 2025 року, то він повинен був звернутися до Ради адвокатів Донецької області із заявою про складання адміністративного протоколу відносно в.о. директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Новікова В.В. , а не на ОСОБА_1 .

Зазначає, що 22 листопада 2024 року він, як фізична особа, звернувся до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргою на адвоката ОСОБА_4 , в якій була зазначена адреса для листування: місто Київ, вул. Січових Стрільців, 17 (робоча адреса ОСОБА_1 ), робочий контактний номер телефону та робоча електронна пошта. Такі його дії були пов`язані з побоюванням вчинення щодо нього правопорушення, за який передбачена відповідальність ч.1 ст.182 КК України (порушення недоторканності приватного життя), а саме, незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про нього. Також він більшість часу проводить на робочому місці та для своєчасного отримання інформації від КДКА зручніше отримувати пошту на поштовому відділенні біля місця роботи.

Крім того, вказує, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не реєструвалась і не надсилалась скарга на адвоката ОСОБА_4., тому будь-які внутрішні документи що регламентують діяльність Фонду ніяким чином не мають будь-якого відношення та не можуть бути використані для надання правової допомоги при розгляді скарги на адвоката ОСОБА_4. Тому вважає, що адвокатський запит Бахарєва М.А. за вих. №б/н від 01 січня 2025 року направлений до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та адресований персоніфіковано йому, як начальнику відділу судового супроводження з проблемних питань, не для отримання необхідних документів адвокату для надання правничої допомоги клієнту, а виключно з метою ініціювання складання протоколу щодо нього за подану ним скаргу.

03 квітня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Акопян М.А. подала додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких вказує, що об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП полягає у неправомірній відмові в наданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Вказує, що ч.2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» чітко визначає коло суб`єктів, у яких виникає обов`язок надання відповіді на адвокатський запит: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань. Даний перелік є вичерпний та не підлягає більш широкому тлумаченню. Фонд гарантування вкладів не є органом державної влади. З урахуванням наведеного та, якщо адвокатський запит був направлений до установи, то суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП, може бути керівник установи або інша особа, яка виконує обов`язки керівника установи.

Зазначає, що відповідь за підписом в.о. директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Новікова В.В. від 08 січня 2025 року за №60-197/25 наявна в матеріалах справи, в той час, коли протокол про адміністративне правопорушення складено не щодо Новікова В.В. , а стосовно ОСОБА_1 , який не є ані керівником Фонду, ані особою, якій делеговані відповідні повноваження. За таких обставин, ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП. Отже, адміністративний протокол серії ДН №6 від 14 січня 2025 року щодо начальника відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 складено з порушенням вимог законодавства за відсутності встановленого в його діях складу правопорушення та правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.212-3 КУпАП.

Потерпілий - адвокат Бахарєв М.А. в судове засідання 25 квітня 2025 року не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений судом апеляційної інстанції у встановленому законом порядку, що підтверджується його розпискою (а.с.112).

Також в судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився. В той же час захисник ОСОБА_1 - адвокат Акопян М.А. вважала за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги, що клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності адвоката Бахарєва М.А. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судовому засіданні 04 квітня 2025 року, яка підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення потерпілого - адвоката Бахарєва М.А. у судовому засіданні 04 квітня 2025 року, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Акопян М.А. у судовому засіданні 04 квітня 2025 року, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як передбачено ст.251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч.1 ст.9 КУпАП.

Частиною 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Коробов проти України» №39598/0з від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДН №6 від 14 січня 2025 року, складеного уповноваженим членом Ради адвокатів Донецької області на складання протоколів про адміністративні правопорушення Коником Г.В. у частині, що стосується порушення права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», діючого на підставі рішення Ради адвокатів Донецької області від 30 листопада 2022 року, встановлено, що адвокат Бахарєв М.А., який обліковується у Раді адвокатів Донецької області, надає правничу допомогу клієнту ОСОБА_4 в межах дисциплінарної справи, яка знаходиться у провадженні КДКА Дніпропетровської області, та порушена за заявою посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 . Адвокат Бахарєв М.А. , у порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», звернувся з адвокатським запитом від 01 січня 2025 року до посадової особи ОСОБА_1 , який обіймає посаду начальника відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Начальник відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 станом на 14 січня 2025 року не надіслав листа - відповіді, та не надав адвокату інформацію, сформовану у адвокатському запиті від 01 січня 2025 року, чим порушив право адвоката на отримання інформації та права на звернення, передбачене Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та порушив права адвоката на інформацію відповідно до вимог ч.5 ст.212-3 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП та, застосовуючи до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн 00 коп., суддя першої інстанції виходив із того, що з листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за підписом в.о. директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Новікова В.В., слідує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб фактично відмовив у наданні інформації та копій документів на адвокатський запит. Разом з тим, захисником ОСОБА_1 - адвокатом Акопян М.А. не надано суду належного підтвердження того, що запитувана інформація у адвокатському запиті і витребування копій, не можуть бути надані у відповідності до вимог закону, та що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення. Також суддею першої інстанції враховано, що станом на день надання відповіді ОСОБА_1 не був звільнений від роботи та не перебував у відпустці. За таких обставин, суддя першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками судді першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Частина 5 ст. 212-3 КУпАП встановлює відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Об`єктивна сторона вказаного порушення полягає у неправомірній відмові в наданні інформації, наданні інформації на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, що не відповідає дійсності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Частина 2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш, як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З доданих до протоколу про адміністративне правопорушення документів встановлено, що 01 січня 2025 року адвокат Бахарєв М.А. направив адвокатський запит №б/н від 01 січня 2025 року, адресований посадовій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - начальнику відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 , в якому зазначив, що до КДКА Дніпропетровської області надійшла скарга на його клієнта, адвоката ОСОБА_4., підписана ОСОБА_1 , і у розділі - дані про скаржника-фізичну особу зазначені як адреса проживання та номер телефону, електронної пошти - дані юридичної особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з адресою: 04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, 17, тел. , . Вказано, що за наявною інформацією ОСОБА_1 є посадовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та займає посаду начальника відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення.

ОСОБА_1 , на думку клієнта - адвоката ОСОБА_4, у скарзі до КДКА Дніпропетровської області безпідставно звинуватив адвоката ОСОБА_4. у низькому професійному рівні, зазначаючи про нібито не проходження адвокатом курсів підвищення кваліфікації, долучив у якості доказу до скарги копію витягу, в якому зазначені персональні дані адвоката і який був згенерований адвокатом ОСОБА_4. з його особистого кабінету НААУ і долучений ним в межах адміністративного провадження, в якому ОСОБА_1 не був процесуальною стороною у справі та не мав доступу до документу, який знаходиться в його провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», з метою підготовки, збору документів, доказів, які будуть предметом дослідження складом Дисциплінарної палати КДКА Дніпропетровської області та підготовки позову до суду, звернень до правоохоронних органів, адвокат Бахарєв М.А. просив надати належним чином завірену копію положення про управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

До вказаного адвокатського запиту були долучені: фотокопія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та фотокопія ордеру (а.с.10).

Листом №60-197/25 від 08 січня 2025 року за підписом в.о. директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Новіковим В.В. , адвокату Бахарєву М.А. повідомлено, що у відповідності до положень ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, у тому числі рахунки умовного зберігання (ескроу), а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - банках України. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку. Вказано, що за змістом ч.1 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Конструкція даної статті визначає, що адвокатський запит може персоніфіковано адресуватися виключно посадовим та службовим особам органу державної влади, органу місцевого самоврядування. В усіх інших випадках адвокатський запит надсилається підприємству, установі, організації, громадському об`єднанню. Фонд не є органом державної влади та органом місцевого самоврядування. Фонд не є бюджетною установою і на діяльність Фонду не поширюються положення Закону України «Про державну службу». Зазначено, що таким чином у адвоката відсутнє право на звернення з адвокатським запитом безпосередньо до посадової чи службової особи Фонду, а даний адвокатський запит суперечить вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до п.9 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Згідно наявної інформації скарга на адвоката ОСОБА_4. підписана фізичною особою і стосується порушень законодавства при оформленні ордеру адвоката поданого до суду, тому запитуваний документ (положення про структурний підрозділ) не відноситься до інформації необхідної адвокату для надання правової допомоги при розгляді скарги на ОСОБА_4 . Вказано, що з огляду на викладене, правових підстав для надання інформації на адвокатський запит не вбачається (а.с.46-47).

Отже з наведеного слідує, що 01 січня 2025 року адвокат Бахарєв М.А. направив адвокатський запит №б/н, адресований ОСОБА_1 , як посадовій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме, начальнику відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення.

За змістом ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Відповідно до ст.11 вказаного закону визначено, що виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду. Виконавча дирекція Фонду складається з семи членів. Директор - розпорядник Фонду та його заступники входять до складу виконавчої дирекції Фонду за посадою.

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначено ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обумовлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За правилами ст.5 вказаного Закону доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» врегульовано оформлення запитів на отримання публічної інформації.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч.5 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

В силу ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

З листа від 08 січня 2025 року №60-197/25 в.о. директора - розпорядника Фонду Новікова В.В. слідує, зокрема, що у адвоката Бахарєва М.А. відсутнє право на звернення з адвокатським запитом безпосередньо до посадової чи службової особи Фонду, а даний адвокатський запит суперечить вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Якщо адвокатський запит стосується надання публічної інформації, адвокат у запиті, крім посилання на відповідні статті Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зобов`язаний послатися, як на підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, й на відповідні статті Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також дотриматись вимог останнього, звернувши увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 серпня 2022 року у справі №520/13981/21.

Запит адвоката Бахарєва М.А. від 01 січня 2025 року таких посилань не містить та не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В свою чергу, адвокатський запит від 01 січня 2025 року адвоката Бахарєва М.А., який адресований ОСОБА_1 , як посадовій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме - начальнику відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення, містить вимогу щодо надання відповідних документів, які стосуються скарги фізичної особи ОСОБА_1 до КДКА Дніпропетровської області на адвоката ОСОБА_4.

Доказів звернення адвокатом Бахарєвим М.А. 01 січня 2025 року до ОСОБА_1 , як фізичної особи, щодо його скарги до КДКА Дніпропетровської області, матеріали адміністративної справи не містять.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком судді першої інстанції про те, що станом на день надання відповіді ОСОБА_1 не був звільнений від роботи, та не перебував у відпустці, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у період з 28 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці, що підтверджується витягом з наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 грудня 2024 року №1509-вд «Про надання відпустки ОСОБА_1 », а відтак ОСОБА_1 вказаний адвокатський запит розглядати не міг та відповіді на нього не готував.

Таким чином, зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДН №6 від 14 січня 2025 року про те, що начальник відділу судового супроводження з проблемних питань управління судово-претензійної роботи департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 станом на 14 січня 2025 року не надіслав листа - відповіді, та не надав адвокату інформацію, сформовану у адвокатському запиті від 01 січня 2025 року, що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП, не відповідає обставинам даної справи.

Дані про подію, зокрема час, місце та обставини правопорушення, є істотною складовою формулювання обставин правопорушення, що ставляться у вину особі, та є частиною складу адміністративного правопорушення, що, відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.

Відповідно до висновків ЄСПЛ, стандарти, установлені Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20 вересня 2016 року, заява №926/08)).

Ці стандарти полягають у тому, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певна особа має доводити в суді, а також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки в такий спосіб неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

З наведених вище підстав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи доказами не доведено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.212-3 КУпАП.

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суддя першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення не в повній мірі врахував усі обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову судді Шевченківського районного міста Києва від 14 лютого 2025 року - скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного міста Києва від 14 лютого 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.212-3 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов