ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року селище Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сіянко В.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли від УПП в Тернопільській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.126 ч.5 КУпАП, -

у с т а н о в и в :

04 квітня 2025 року о 3:00 годині ОСОБА_1 на а/д М-30 191 км керував т/з «Mazda CX7», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 (а.) Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 126 ч.5 КУпАП.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку.

Пунктом 2.1 "а" Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. ч. 9, 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух", право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частина 5 ст. 126 КУпАП, передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 N 290059 від 04.04.2025, ОСОБА_1 , 04 квітня 2025 року о 03 год., на 191 км автодороги М-30 в селищі Підволочиськ керував транспортним засобом без посвідчення водія, тобто не мав права керування транспортними засобами, повторно протягом року, що підтверджується постановою ЕНА2024503 від 28.04.2024, чим порушив вимоги п. 2.1 "а" Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що 04.04.2025 року разом з ОСОБА_2 , яка керувала т/з «Mazda CX7», номерний знак НОМЕР_1 , їхали з м. Вінниця до м. Івано-Франківськ. Водійка ОСОБА_2 раптово відчула сильне погіршення самопочуття запаморочення, слабкість, втрату орієнтації. ОСОБА_1 , вважаючи, що її подальше перебування за кермом створює безпосередню загрозу для її життя та безпеки дорожнього руху, змінив її за кермом, достовірно знаючи, що попереду в 20 хвилинах їзди знаходиться блокпост. ОСОБА_2 в той же день звернулася за медичною допомогою, де їй призначено повне клініко-лабораторне обстеження як на оперативне лікування. Тобто ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Пояснення ОСОБА_1 підтверджується доданими до письмових пояснень доказами, а саме випискою за результатами медичної консультації ОСОБА_2 від 04.04.2025.

Також до матеріалів справи долучено посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , та підтвердження нагородження ОСОБА_1 відомчою заохочувальною відзнакою нагрудним знаком «За доблесну службу».

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердила пояснення ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов визначення стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчиненні дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Очевидно, що у цьому конкретному випадку, заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена, а доказів того, що водієм була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху немає.

Таким чином, на підставі вище встановлених обставин, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, слід розцінити, як здійснені у стані крайньої необхідності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при вчиненні дії особою у стані крайньої необхідності.

У зв`язку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку про те, що вчинені дії ОСОБА_1 , які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності, тобто необхідності запобігти загрозі життю, здоров`ю та безпеці дорожнього руху, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП справа підлягає закриттю, через вчинення особою дій в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.М. Сіянко