Справа № 133/595/25
Провадження № 33/801/408/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Пилипчука Володимира Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.03.2025 по справі № 133/595/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.03.2025 по справі № 133/595/25 визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Як зазначено в постанові суду, 15.02.2025 о 00:32 в с. Самгородок, вул. Шкільна, 1, Хмільницького району, Вінницької області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою приладу Драгер 0321, результат позитивний 1,50 ‰ під час безперервної відеофіксації на портативні відеореєстратори № 476010, № 475438, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду, захисником Пилипчуком В. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 3188/25-вх від 1.04.2025), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить змінити захід стягнення з адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не оспорюється обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення, вина визнається та він щиро кається у вчиненому. Судом першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення не було враховано обставину, що пом`якшує відповідальність щире розкаяння, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, особу правопорушника, який є учасником бойових дій, має на утриманні сина ОСОБА_2 , працює водієм Самгородської сільської ради, характеризується позитивно, заробітна плата є єдиним джерелом доходів для нього та неповнолітнього сина, наявність тяжких сімейних обставин (матір його сина померла, а старший син ОСОБА_3 зник безвісти за особливих обставин), відсутність тяжких наслідків від правопорушення, враховуючи принципи справедливості та пропорційності, ту обставину, що в КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, тому представник просить по аналогії з КК України, призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини першої статті 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП апеляційний суд вважає обґрунтованим та таким, що підтверджується наступними зібраними у справі доказами : протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 247308 від 15.02.2025 /а. с. 2/; направленням від 15.02.2025 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції /а. с. 3/; актом від 15.02.2025 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду ОСОБА_4 1,5 проміле /а. с. 4/; роздруківкою від 15.02.2025 огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 , результат 1,50 проміле/а. с. 5/; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.02.2025 серії ЕНА № 4077310 /а. с. 6/; рапортом заступника командира взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП лейтинанта поліції Довбиус В. від 15.02.2025 /а. с. 7/; відеозаписом /а. с. 9/.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за частиною першою статті 130 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється.

ОСОБА_1 фактичні обставини правопорушення не оскаржує, а доводи апеляційної скарги зводяться до прохання змінити стягнення та не позбавляти його права керування транспортними засобами, враховуючи його особу, пом`якшуючі відповідальність обставини щире розкаяння, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, особу правопорушника, який є учасником бойових дій, має на утриманні сина ОСОБА_2 , працює водієм Самгородської сільської ради, характеризується позитивно, заробітна плата є єдиним джерелом доходів для нього та неповнолітнього сина, наявність тяжких сімейних обставин (матір його сина померла, а старший син ОСОБА_3 зник безвісти за особливих обставин), відсутність тяжких наслідків від правопорушення, враховуючи принципи справедливості та пропорційності, ту обставину, що в КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, тому просить по аналогії з КК України, призначити адміністративне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини першої статті 130 КУпАП.

У відповідності до статті 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом частини 2 статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За змістом частин 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із аналізу вищевказаної норми закону убачається, що санкція частини 1 статті 130 КУпАП не є альтернативною та передбачає адміністративне стягнення на водіїв у виді штрафу, який обов`язково поєднаний із позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 2 статті 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачене цим Кодексом, настає якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідальність до закону кримінальної відповідальності.

Відтак застосування при призначенні покарання за вчинення адміністративного правопорушення, норм, які регулюють питання призначення покарання за кримінальне правопорушення - є неприпустимим.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства, що регулює настання кримінальної відповідальності, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

З огляду на зміст статей 21 та 22 КУпАП, які передбачають можливість звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, за виключенням, зокрема осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, - слід виснувати, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції частини першої статті 130 КУпАП України, вимогам статей 33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення, є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.03.2025 є законною та обґрунтованою, адміністративне стягнення накладено в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Пилипчука Володимира Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.03.2025 по справі № 133/595/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота