ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю.,

за участю секретарів судового засідання: Волощук В.І., Форкоша Е.Р,

учасників судового розгляду: ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Бачинської А.В., представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Свиди О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Бачинської А.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 (сто сімдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Відповідно до постанови суду - 24.08.2024 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої тещі ОСОБА_2 , а саме: у присутності неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2007 року народження, вчинив з нею сварку в ході якої ображав її та погрожував фізичною розправою над її донькою ОСОБА_4 , чим вчинив дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник-адвокат Бачинська А.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що з таким рішенням суду категорично не погоджуються, вважають його таким, що не відповідає фактичним обставинам, в тому числі тим, які встановлені у судовому засіданні. Наголошують на тому, що вини у вчинені вищевказаного правопорушення ОСОБА_1 не визнає, так як не домашнього насильства не вчиняв і матеріали справи не містять жодних доказів вчиненого, а протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, відсутня подія провопорушення по ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тому провадження підлягає закриттю. Вважає, що обставини зазначені у заяві ОСОБА_2 є надуманими, та не відповідають дійсності її твердження зазначені у заяві, що нібито їй стало погано і вона звернулась до лікарів, оскільки ОСОБА_1 достеменно відомо, що 24-25 серпня 2024 року з квартири по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не відлучалася, лікарі до неї не приходили.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_2 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, при цьому, захисник-адвокат Свида О.Г. пояснив, що потерпіла ОСОБА_2 є особою пенсійного віку, має проблеми із здоров`ям, просив суд провести розгляд справи без присутності ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Бачинської А.В., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити, пояснення представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката Свиди О.Г., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачають, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, згідно з Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судом першої інстанції ці вимоги закону, при винесенні постанови, враховано та дотримано в повному обсязі.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №245929 від 26.08.2024 вбачається, що 24.08.2024 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої тещі ОСОБА_2 , а саме: у присутності неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2007 року народження, вчинив з нею сварку в ході якої ображав її та погрожував фізичною розправою над її донькою ОСОБА_4 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, в ньому чітко викладено суть правопорушення.

Апеляційний суд зазначає і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо ОСОБА_1 , він та його захисник не зазначали, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертались і матеріали справи таких не містять.

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останнього до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 245929 від 26.08.2024, в якому викладено суть правопорушення; копією заяви ОСОБА_2 від 26.08.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 26.08.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 26.08.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 26.08.2024, рапортом старшого інспектора СПДН ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 26.08.2024, наявними у матеріалах справи та поясненнями старшого інспектора сектору протидії домашньому насильству ОСОБА_5 наданими в судовому засіданні суду першої інстанції та іншими матеріалами справи.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В своїй сукупності наведені докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених вище доказів у суду відсутні.

Отже, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому, в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зазначено, що склад адміністративного правопорушення має місце у діях особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода потерпілій особі. Тобто, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то в діях цієї особи є склад адміністративного правопорушення, що об`єктивно спростовує доводи апелянта.

Позиція правопорушника ОСОБА_1 , яку висловив в апеляційній скарзі його захисник щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на переконання апелянта, слугують підставами для закриття провадження у справі, є необгрутованими і недостатніми, тому апеляційний суд їх не бере до уваги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну захисника-адвоката Бачинської А.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага