Справа № 352/2782/24
Провадження № 33/4808/187/25
Категорія ст. 124, 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Камінського І.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Камінського І.П. на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення: у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто 605,60 гривень судового збору,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15 жовтня 2024 року о 11 годині 00 хвилин на автодорозі Н-10 105 км в порушення вимог пунктів 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (далі Правила) під час керування автомобілем Peugeot508 номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок скоїв зіткнення з автомобілем ЗІЛ-МЗ45021, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 15 жовтня 2024 року о 11 годині 00 хвилин на автодорозі Н-10 105 км керував автомобілем Peugeot508 номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, нестійка хода, почервоніння обличчя, порушення координації рухів, зіниці не реагують на світло. Згідно із медичним висновком ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані сп`яніння лікарськими препаратами, чим порушив п. 2.9а Правил. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Камінський І.П. просить скасувати постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт не оспорює кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Звертає увагу, що у постанові зазначено « ОСОБА_2 відмовився від підпису про ознайомлення зі змістом протоколів та отримання копій протоколів», проте протокол складено відносно ОСОБА_1 .

Стверджує, що ОСОБА_1 не отримав примірник протоколу. Також, на думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст.. 256 КУпАП, оскільки у ньому не вірно викладено диспозицію адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема у диспозиції вказаної статті не передбачена кваліфікуюча ознака «сп`яніння лікарськими препаратами», що зазначено у протоколі.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення та рапорті поліцейського зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння. У даному протоколі не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме не назначено район та область відрізку автодороги Н-10, де відбулася подія.

Вважає, що дії водія ОСОБА_1 слід було б кваліфікувати за п. «б» ст. 2.9 «керування транспортним засобом у хворобливому стані, під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції та увагу». Це підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 не було надано можливості користуватися юридичною допомогою адвоката. Факт відмови від послуг адвоката оформляється відповідною заявою, яка в матеріалах справи відсутня. Відсутні дані про те, що повідомлявся Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги м. Тернопіль.

Згідно акту огляду ОСОБА_3 , який в порядку адвокатського запиту витребував захисник, зазначено, що огляд відбувався 15.10.2024 року, у ОСОБА_1 відібрані біологічні матеріали для проведення дослідження, яке завершено 01.11.2024 року. Звідси слідує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у працівників поліції не було повної інформації щодо його огляду у медичному закладі.

Вказує, що до матеріалів справи долучені відеозаписи, які не є допустими доказами у справі. Крім того, не долучені відеозаписи щодо безпосереднього руху та зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Камінського І.П. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Камінський І.П. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду щодо ОСОБА_1 та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, захисник адвокат Камінський І.П. стверджував, що основним порушенням, яке було допущено під час розгляду провадження необхідно вважати судом неврахування судом доводів про те, що медичний висновок про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння було складено 01.11.2024 року через 15 діб після складання відповідно протоколу про адміністративне правопорушення. Вважає, що працівник поліції не мав достатніх даних для звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі захисник Камінський І.П. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення (відсутність належних та достатніх доказів винуватості, порушення порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння встановленого вимогами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог п.п. 2.9. а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №585983 від 15.10.2024 року, ОСОБА_1 15.10.2024 року об 11 год. 00 хв. на автодорозі Н-10 105 км 500 м керував ТЗ Peugeot 508 RX д.н.з. НОМЕР_3 з ознаками наркотичного сп`яніння: нестійка хода, почервоніння обличчя, порушення координації рухів, зіниці не реагують на світло. Згідно медичного висновку № 596 водій керував ТЗ у стан сп`яніння лікарськими препаратами.(а.с. 1)

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Вказаний протокол складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП ВП №1 (м. Тисмениця) сержантом поліції Зозулею Н.Р., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Тисменицькому районному суді, що останній ствердив своїм особистим підписом у відповідній графі протоколу.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому невірно викладено диспозицію адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, захисник вважав неправомірним зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення кваліфікуючої ознаки у вигляді «сп`яніння лікарськими препаратами», оскільки диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено такої кваліфікуючої ознаки.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення та рапорті поліцейського зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення та не назначено район та область відрізку автодороги Н-10, де відбулася подія.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи не відповідають даним, які містяться у вищевказаних документах і обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним та полягає в тому, що останній звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані сп`яніння лікарськими препаратами.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

До протоколу про адміністративне правопорушення також додані: направлення у КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, оскільки у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки наркотичного сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: порушення координації рухів, почервоніння обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло (а.с. 2), висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.10.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння лікарськими препаратами. (а.с. 3).

В своїх поясненнях, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначив, що 15.10.2024 року близько 11 год. Він їхав в сторону с. Чукалівка зі сторони с. Дрогомирчани, на ділянці дороги біля міського кладовища він не впорався з керуванням та на своєму авто Пежо 508ХН д.н.з. НОМЕР_3 в`їхав в авто ЗІЛ, в результаті чого автомобіль ЗІЛ розвернуло та перевернуло на обочину. Травм не має. (а.с. 6)

Згідно пояснень ОСОБА_4 , 15.10.2024 біля 11 год. він їхав на автомобілі ЗІЛ ММЗ 5202 зі сторони Дрогомирчани в с. Чукалівка, на ділянці дороги біля міського кладовища автомобіль Пежо в`їхав в його авто в задню частину, після чого він разом із авто перевернувся на обочину. Травм не має. (а.с. 7)

В матеріалах справи наявний рапорт поліцейського СРПП відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Зозілу Н.Р., зі змісту якого відомо, що пр. складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 (протокол серії ААД №585983) механічно не вказано населений пункт скоєння, а тому просьб вважати місцем скоєння вчинення правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП автодорогу Н-10 (105 км) у межах с. Чукалівка, Івано-Франківської ТГ. Просить вважати описом установлених даних наступне: 15.10.2024 об 11:00 год. автодорозі Н-10 (105 км) у межах с. Чукалівка, Івано-Франківської ТГ, ОСОБА_5 керував транспортним засобом марки «Пежо 508», н.з. НОМЕР_4 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення координації рухів, почервоніння обличчя, звужені зіниці не реагують на світло. Огляд на стан сп`яніння проводився у КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР», де видано висновок N? 596 про перебування ОСОБА_1 у стані сп?яніння лікарськими препаратами. (а.с. 8)

У матеріалах справи наявний рапорт, згідно якого 15.10.2024 о 11:20 надійшло повідомлення зі служби 102 від гр. ОСОБА_6 , про те, в с. Чукалівка, Івано-Франківської ТГ, відбулася ДТП. Прибувши на місце події встановлено, що гр. ОСОБА_7 , 1988 р.н., жит. с. Ланчин, Ланчинської ТГ, керуючи автомобілем «Peugeo1508» проявив неуважність, не дотримався безпечної швидкості руху, та здійснив зіткнення із автомобілем «Зіл-ММЗ» під керуванням гр. ОСОБА_8 , 1962 р.н., жит. с. Братишів, Тлумацької ТГ, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками. На гр. ОСОБА_7 складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП та адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП. (а.с. 9)

У матеріалах справи наявний рапорт старшого інспектора з адмінпрактики відділення поліції №5 Івано-Франківського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Вдовичин Х.С., згідно якого 15.10.2024 р. о 21:42 год. в чергову частину по телефону поступило повідомлення від чергового лікаря приймального покою КНП Тлумацької ЦМЛ Паньківа М.В., про те, що за медичною допомогою звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_2 , з попереднім діагнозом політравми. Останього госпеталізовано. Звернення зареєстровано у Івано-Франківському РУП ГУНП в Івано-Франківській області ЄО № 34367 від 15.10.2024 року. До лікувального закладу м. Тлумач направлено СОГ. Телеграму склав: ОСОБА_9 . Виїздом СОГ на місце події у ОСОБА_4 отримано письмову заяву в якій останній просить притягнути до відповідальності згідно чинного законодавства водія автомобіля марки "Пежо" реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , який 15.10.2024 року близько 12:00 год. вчинив ДТП у с. Чукалівка, Тисменицького р-ну, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, забою грудної клітки, забою поперекового відділу хребта, забою хребта та живота, та в подальшому був госпіталізований на лікування до КНП ОСОБА_10 (а.с. 10).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Обставини, які зазначені в рапорті працівника поліції стосовно правових підстав для зупинки транспортного засобу повністю узгоджуються із даними оглянутих та досліджених в ході апеляційного перегляду відеозаписів та іншими матеріалами провадження.

Також у матеріалах справи наявні: копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №151125, щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4) та копія схеми місця ДТП (а.с. 5).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи (а.с. 11), які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами по справі.

Апеляційний суд вважає, що наявні відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку. Стосуються подій. Які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено за допомогою стаціонарних відеокамер зовнішнього спостереження та відеореєстратору транспортного засобу.

Зокрема, відеозаписом зафіксовано прибуття працівників поліції на місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Далі вони спілкуються із водіями. Водій Пежо 508 ОСОБА_1 відмовився від госпіталізації працівниками поліції, повідомляє, що 5 днів за кермом і заснув під час керування, приймав лікарські препарати. Згодом працівник поліції перевіряє документи обох водіїв, які стали учасниками ДТП та спілкується з ними щодо обставин ДТП. Водій транспортного засобу ЗІЛ повідомив, що бачив, що транспортним засобом Пежо 508 керував саме ОСОБА_1 , а не жінка. Обох водіїв перевіряють на стан сп`яніння за присутності свідків за допомогою газоаналізатора на місці вчинення ДТП, ОСОБА_11 отримав негативний результат 0,00% проміле, ОСОБА_1 отримав результат 0,00% проміле.

Далі відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 доставлено до медичного закладу для проходження медичного огляду. ОСОБА_1 дають ємності для відбору біоматеріалу та просять здати їх для проведення аналізу. Після цього, він повертає біоматеріал для аналізу та повертається до кабінету лікаря. Там він повторно проходить тест на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Перевіряє на герметичність упакування мундштук, проходить тест, результат 0,00% проміле. Лікар спілкується із ОСОБА_1 та проводить його огляд. Медсестра проводить тест на наявність наркотиків. Лікар запитує, чи вживав ОСОБА_1 медичні препарати. Останній повідомляє, що дійсно вживав та перелічує, які саме препарати він вживав. Лікар в свою чергу говорить, що за словами водія він за кермом 5 діб і вжив велику кількість седативних та заспокійливих препаратів, деякі з них входять в червоний список і випускаються тільки по рецепту. Згодом медсестра провела тест на наявність наркотичних речовин, тест став позитивним на бензодіазепіни і барбітурати. Далі у ОСОБА_1 відбирають кров на аналіз. Згодом лікар ознайомлює ОСОБА_1 із медичним висновком та повідомляє, що останній перебуває під дією лікарських препаратів. Після того, як ОСОБА_1 та працівники поліції виходять від лікаря, ОСОБА_1 повідомляють, що відповідно до медичного висновку останній перебуває у стані сп`яніння лікарськими препаратами, а тому відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Далі його ознайомлюють із правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Згодом ОСОБА_1 ознайомлюють зі змістом протоколу, повідомляють, що розгляд справи відбудеться в Тисменицькому районному суді про що останній розписується.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками перебування під впливом лікарських препаратів.

При оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до національного законодавства, працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції, яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції огляд поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій транспортного засобу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду лікарем медичного закладу.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Згідно з ч.4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Зі змісту матеріалів справи та долучених до них відеозаписів вбачається, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра, що останній перебуває в стані наркотичного сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів. У відповідності до приписів закону ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому спеціалізованому медичному закладі, на що останній погодився та в добровільному порядку пройшов огляд.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» медичний огляд на визначення стану перебування під впливом лікарських препаратів ОСОБА_1 проходив 15.10.2024 року о 14 год. 10 хв., відповідно до якого останній перебував в стані сп`яніння лікарськими препаратами. Огляд правопорушника було проведено лікарем ОСОБА_12 (а.с. 3).

Під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Камінський І.П. повідомив, що ОСОБА_1 вважає, що результат огляду, а саме перебування в стані сп`яніння лікарськими препаратами, зумовлений медичними препаратами, які були надані йому на місці дорожньо-транспортної пригоди лікарями швидкої медичної допомоги.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що згідно акту огляду ОСОБА_1 , який в порядку адвокатського запиту витребував захисник, зазначено, що огляд відбувався 15.10.2024 року, у ОСОБА_1 відібрані біологічні матеріали для проведення дослідження, яке завершено 01.11.2024 року. Звідси слідує, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у працівників поліції не було повної інформації щодо його огляду у медичному закладі.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції, проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Відповідно до п. п. 16, 17, 20 Розділу III Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду.

Апеляційний суд вважає, що під час апеляційного розгляду не встановлені обставини, які свідчать про те, що вищевказаний медичний висновок не відповідає дійсності та зроблений з порушенням вимог, які регламентують його проведення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар, який проводить огляд приходить до результату про перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння на підставі сукупності даних, які встановлює в результаті безпосереднього огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння (п.20 Інструкції) складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що лікар медичного закладу володіє відповідними знаннями, які носять спеціальний характер та досвідом, які дозволяють за допомогою передбачених методів провести медичне дослідження та отримати достатню інформацію, яка дозволяє прийти до висновку стосовно стану сп`яніння водія транспортного засобу.

Висновок щодо результатів медичного огляду водія транспортного засобу складається лікарем медичного закладу безпосередньо після проведення такого огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок лікаря медичного закладу, яким встановлено, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння є доказом, який повинен бути оформлений у встановленому законом порядку та може бути визнаний недопустимим за наявності певних правових підстав.

Зокрема, висновок лікаря про перебування обстежуваної особи у стані сп`яніння може бути визнаний недопустимим доказом, якщо судом буде встановлено, що він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Висновок лікаря може бути визнаний недопустимим доказом, коли судом буде встановлено, що він був зроблений у порушення встановленого законом порядку або лікарем медичного закладу, який не мав права проводити такий огляд і не мав належних повноважень.

Крім того, адвокатом було зазначено, що даний акт мдичного огляду з метою виялвення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції №596 було складено та підписано іншим лікарем, не тим, яким складено висновок щодо результатів огляду.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог Інструкції заключний висновок здійснюється іншим лікарем на підставі отриманих результатів огляду, тестів та лабораторних досліджень, які як правило потребують певного часу, у зв`язку з чим дата заключного висновку не збігається з датою проведення огляду.

Таким чином, в результаті перевірки доводів захисника адвоката не було встановлено даних, які б свідчили про неправомірність огляду, який було проведено відповідно до вимог ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, є чітким та зрозумілим, не містить суперечностей і не потребує додаткового роз`яснення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я проводиться у відповідності до вимог ст.266 КУпАП з метою відсторонення водія транспортного засобу від керування цим транспортним засобом.

Разом з тим, питання щодо доведеності факту перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння повинно бути вирішено судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, на підставі об`єктивної оцінки сукупності зібраних доказів з погляду їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, висновок лікаря медичного закладу щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів не може бути визнаний єдиним доказом, який поза розумним сумнівом доводить перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, оскільки це питання вирішується судом внаслідок дослідження сукупності всіх доказів по справі.

За результатами медичного огляду працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який, керуючи транспортним засобом в стані перебування під впливом лікарських препаратів, допустив порушення п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи про те, що стан сп`яніння лікарськими препаратами виник у ОСОБА_1 в результаті надання йому медичної допомоги лікарями «швидкої допомоги», оскільки такі доводи носять виключно голослівний характер та не відповідають фактичним обставинам.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.130 КУпАПР передбачена відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю спростовується сукупністю досліджених доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Даних, які б свідчили про неправомірні дії правників поліції, в матеріалах провадження відсутні, останні діяли у відповідності до приписів закону та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

За таких обставин, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Камінського І.П. залишити без задоволення.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв