Справа № 523/2339/25
Номер провадження 3/523/1230/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №1 №234834 від 31.01.2025 року, ОСОБА_1 31.01.2025 року о 10год.40хв. керував вантажним транспортним засобом VOLVO FH д.н.з. НОМЕР_1 по Новомиколаївській дорозі (Старокиївське шосе) 21 км. 600м., з додатково встановленими освітлювальними приладами в кількості 8 шт., що не відповідає нормам ДСТУ 3649:2010, повторно протягом року вчинив дане правопорушення, постанова ЕН А 3647380 від 12.12.20204 року, чим порушив п. 31.4.3а ПДР кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 31.4.3а Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.121 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення на його номер телефона, зазначений у протоколі. Також, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена його представник адвокат Герасимова Т.І.

19.03.2025 року представник ОСОБА_1 Герасимова Т.І. подала до суду пояснення у справі про адміністративне правопорушення, яким просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів. В обґрунтування пояснень зазначила, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначення у протоколі номеру постанови не дає підстави стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху України раніше за тим самим фактом встановлення додаткових освітлювальних пристроїв. Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 належить ОСОБА_2 , та використовується нею для здійснення господарської діяльності. ОСОБА_1 не є членом її родини, а лише є найнятим водім, який здійснював перевезення вантажу на транспортному засобі, який йому був наданий роботодавцем. ОСОБА_2 відповідає за технічну справність транспортного засобу та відповідність його обладнання стандартам та нормам законодавства України. Транспортний засіб пройшов обов`язковий технічний контроль, жодних порушень та встановлення додаткових приладів для освітлення виявлено не було.

Вивчивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №1 №234834 від 31.01.2025 року, довідку про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 30.01.2025 року, довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, копію постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №3647380 від 12.12.2024 року, приходжу до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою-третьою цієї статті, водночас частиною першою статті 121 цього Кодексу, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Диспозиція частини першої статті 121 КУпАП, в частині переобладнання з порушенням відповідних правил, норм і стандартів має бланкетний (відсилочний) характер, та відсилає саме до правил, норм і стандартів, що регулюють відносини у сфері переобладнання транспортних засобів.

Відповідно до п.31.3 «а» Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати встановленим правилам і нормативам. Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

Перереєстрація транспортного засобу, що переобладнаний, проводиться територіальним органом з надання сервісних послуг МВС відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 №1388.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Відповідно до п. 31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів, згідно із законодавством, за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

31.4.3 Зовнішні світлові прилади:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

Надаючи правову оцінку доводам представника ОСОБА_1 Герасимової Т.І., суд зазначає наступне.

Матеріали справи містять копію постанови ЕН А 3647380 від 12.12.20204 року, відповідно до змісту якої 12.12.2024 о 09:32:14 на Новомиколаївській дорозі (Старокиївське шосе) 21 км, ОСОБА_1 керував авто з додатково встановленими освітлювальними приладами в кількості 8 шт., що не відповідають нормам ДСТУ3649:2010. Тому, доводи представника Герасимової Т.І. щодо того, що зазначення в протоколі лише номеру постанови, є недостатнім, не заслуговують на увагу. Доказів оскарження та скасування наведеної постанови, ОСОБА_1 суду не надав.

Також, суд не приймає доводи представника Герасимової Т.І., що ОСОБА_1 не є членом родини власника транспортного засобу ОСОБА_2 , а лише є найнятим водієм, який здійснював перевезення вантажу на транспортному засобі, який йому був наданий роботодавцем, та саме ОСОБА_2 відповідає за технічну справність транспортного засобу, відповідність його обладнання стандартам та нормам законодавства України, оскільки вони є необґрунтованими.

Так, статтею 121 КУпАП встановлена відповідальність за порушення саме водієм правил керування транспортним засобом.

Згідно п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Таким чином, за вимогами чинного законодавства, водій повинен уникати керування транспортними засобами, не маючи достовірної інформації про відповідність їх технічного стану та обладнання вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Разом із тим, суд погоджується із доводами представника Герасимової Т.І. стосовно того, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 234834 від 31.01.2025 року, зокрема: відеозапису на якому було б зафіксовано вчинення ОСОБА_1 порушення ПДР, пояснення свідків, фототаблиці, акту огляду транспортного засобу, акту відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання, тощо.

В свою чергу, ОСОБА_1 не визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, посилаючись на протокол технічного стану транспортного засобу від 17.09.2024 року, відповідно до якого транспортний засіб VOLVO FH д.н.з. НОМЕР_1 визнано технічно справним.

Суд констатує, що не залучення до протоколу про адміністративне правопорушення доказів додаткового встановлення освітлювальних приладів в кількості 8 штук, зокрема хоча би: фото або відеозапису події, позбавляє суд можливості дійти висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП.

В свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Разом із тим, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене, в свою чергу означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та брати до уваги, що відсутність належних доказів, які повинні покладатися в основу доказування винуватості особи, має тлумачитися на її користь.

Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2003 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (20 вересня 2016 року, заява №926/08) зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має право самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 п.3 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП, виносить постанову про закриття справи.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 121 ч.4, ст. 221, п. 1 ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 121 КУпАП закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: К.О. Далеко