ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/3893/25
Єдиний унікальний номер справи: 766/3893/25
Номер провадження: 33/819/97/25
Головуючий у першій інстанції: Рябцева М.С.
Доповідач: Калініна О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

судді Калініної О.В.,

при секретарі Литвиненко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2025 року , провадження закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Вказує, що при прийняті оскаржуваної постанови, суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки доказам, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

Посилається на те, що у працівників поліції були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, так як не було порушення правил дорожнього руху. Крім протоколу за ст. 130 КУпАП повинна бути ще постанова за порушення ПДР України.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03. 2019 року у справі № 686/11314/17, зазначає, що якщо працівники поліції зупиняють транспортний засіб незаконно , то вони не мають законних підстав вимагати в особи пройти огляд на стан сп`яніння. Незаконні дії працівників поліції не можуть у майбутньому породжувати законних вимог до особи.

Також зазначає, що розгляд справи відбувся без його участі, а суд першої інстанції не дотримався вимог статей 268, 287 та 277-2 КУпАП .

З правопорушенням він не згоден, правил дорожнього руху не порушував.

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б з достовірністю вказували на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у справі відсутні.

Апеляційним судом у справі двічі призначалося судове засідання з метою надання апелянту можливості участі в апеляційному розгляді .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавав. Отже ОСОБА_1 власний розсуд розпорядився своїм правом на участь у справі під час апеляційного розгляду.

Про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений шляхом направлення судової повістки на адресу, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення , передання повідомлення телефонограмою та шляхом направлення судової повістки СМС повідомленням, зважаючи на наявну у матеріалах справи заяву ОСОБА_1 про отримання повістки в електронній формі. Згідно довідки повідомлення про судове засідання доставлено 17.04.2025 року та 28.04.2025 року.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Мотиви суду.

У відповідності до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, а саме в межах викладених в апеляційній скарзі доводів.

До апеляційної скарги не було додано нових доказів, клопотань про дослідження нових доказів чи витребування інших доказів апеляційна скарга не містить.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги , апеляційний суд враховує наступне.

Як слідує із постанови від 01.04.2025 року судом першої інстанції встановлено, що 08.03.2025 року о 15.25 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi А4 номерний знак НОМЕР_1 в м. Херсоні по вул. Жуковського у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а ПДР. Огляд проводився зі згоди водія за допомогою алкотестеру Драгер, результат позитивний 0,58 проміле.

Висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд обґрунтував дослідженими доказами .

Суд проаналізував та надав оцінку обставинам, які зафіксовані та зазначені , зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 600519 від 08.03.2025 року, чек-тесті алкотестера «Драгер» від 08.03.2025 року з результатом 0,58 проміле; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.03.2025 року, відеозаписі з бодікамер поліцейських, рапорті співробітників поліції.

Як видно з апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовує факт керування автомобілем Audi А4 номерний знак НОМЕР_1 у зазначених у постанові суду місці та час, факт проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та результати проведеного огляду.

Апелянт наводить доводи про те, що автомобіль під його керуванням був зупинений поліцейським без визначених законом підстав, а відтак у поліцейського не було підстав вимагати проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння і такі доводи апелянт мотивував посиланням на правові висновки Верховного Суду, зроблені у справі №686/11314/17.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, які були надані органом, що складав протокол та стороною захисту і дійшов висновку, що вони у своїй сукупності вказують на наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п 2.9а ПДР , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Підстави для зупинки поліцейським транспортного засобу передбачені ст. 35 Закону України « Про національну поліцію» , до яких відноситься порушення ПДР.

З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без переднього номерного знака , на що після зупинки транспортного засобу поліцейським йому було вказано . ОСОБА_1 почав вчиняти дії із встановлення переднього номерного знаку, пояснюючи, що « …командир сказав номера зняти, ... забрав автомобіль з ремонту».

Отже твердження апеляційної скарги про те , що поліцейський не мав правових підстав для зупинки транспортного засобу не є прийнятними, оскільки із відеозапису вбачається, що транспортний засіб був зупинений через порушення ПДР.

Згідно з положенням п. 2.9.в ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака.

Незгода з діями працівників поліції могла бути підставою для оскарження їх дій у визначеному законом порядку. Не міститься у справі відомостей про оскарження правомірності дій поліцейських щодо зупинки автомобіля .

Також з відеозапису та рапорту видно, що 08.03.2025 року щодо ОСОБА_1 було винесено постанову № 4225881 за ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження.

Вказана постанова не є предметом розгляду апеляційним судом.

Відомостей про оскарження апелянтом цієї постанови матеріали справи не містять.

Апеляційний суд за наведеного відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський , після зупинки транспортного засобу за порушення ПДР , виявивши у водія ознаки алкогольного сп`яніння , не мав підстав запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що поліцейським було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів та фіксації результатів проведеного огляду.

Посилання як на підставу для скасування постанови суду на обставини які були встановлені у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17 не є релевантними.

За приписами ст. 13 Закону України " Про судоустрій та статус суддів " висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, тобто висновки саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд першої чи апеляційної інстанції , посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Судове рішення, на яке посилається апелянт ухвалене за приписами КАСУ та щодо фактичних обставин справи, які не є релевантними до справи щодо ОСОБА_1 , правовідносини не є подібними.

Посилання апелянта на судову практику Київського апеляційного суду в іншій справі , як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, є неприйнятними, оскільки нормами КУпАП та Закону України " Про судоустрій та статус суддів " не передбачено , що рішення апеляційних судів у інших справах щодо інших осіб мають бути враховані апеляційним судом при розгляді справи.

Також, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови апелянт посилався на те, що справу розглянуто за його відсутності.

Проте такі доводи апелянта суперечать матеріалам справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 01.04.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім при розгляді справи в суді першої інстанції , вину визнав повністю, не заперечував щодо обставин, які зазначені в протоколі та просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, що спростовує посилання апеляційної скарги на те, що розгляд справи відбувся без його участі.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що наявним у справі доказам суд першої інстанції дав належну оцінку і доводи апеляційної скарги такі висновки не спростовують.

Досліджені судом докази у сукупності підтверджують висновки суду про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд постановив оскаржуване рішення без оцінки усіх доказів про справі не є обґрунтованими.

Стягнення на ОСОБА_1 , накладено судом першої інстанції у межах строків, визначених ст. 38 КУпАП.

Дотримався суд і загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначених ст. 33 КУпАП.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо ОСОБА_1 з підстав, зазначених в апеляційній скарзі скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Копію постанови направити учасникам справи у порядку ст. 295 КУпАП.

Суддя О.В. Калініна