П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю представника особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адвоката Андрейчука О.М., представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Співак О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, що надійшли з УПП в Закарпатській області ДПП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ст. 124, ч.1 ст. 126 , ч.2 ст. 126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП (справа №308/5145/25 провадження №3/308/2923/25), ч. ст. 126 КУпАП (справа №308/5126/25 провадження 3/308/2920/25), ч.2 ст. 126 КУпАП ( справа №308/5125/25 провадження №3/308/2919/25).

З огляду на те що зазначені адміністративні правопорушення вчинені однією особою, відповідно до ст. 36 КУпАП, вважаю за доцільне проводити спільний розгляд справ.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293663 від 07.04.2025 вбачається, що 07.04.2025 19:28:00 м. Ужгород, вул. перехрестя Грушевського Занковецької, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВМW д.н.з НОМЕР_1 на регульованому перехресті з вулицею Грушевського при повороті ліворуч на вулицю Занковецьку не надав перевагу в русі автомобілю марки Renault Duster д.н.з НОМЕР_2 який рухався зустрічному напрямку прямо-та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.16.6.ПДР - Порушення водіями ТЗ умов повороту/розвороту при зеленому сигналі основного світлофора. Відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293669 від 07.04.2025 вбачається, що 07.04.2025 19:28:00 м. Ужгород, вул. перехрестя вулиць Марії Заньковецької-Грушевського водій будучи учасником ДТП не пред`явив чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса чим порушив п.2.1 ґ. ПДР відсутність у водія поліса обов. страх. цив.-прав. від-сті власників наземних ТЗ. Відповідальність передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293667 від 07.04.2025, вбачається, що 07.04.2025 19:28:00 м. Ужгород, вулиця перехрестя Марії Заньковецької-Грушевського Будучи учасником ДТП не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії тобто не мав права керування таким ТЗ чим порушив п.п 2. 1.а. ПДР України керування Т3 особою, яка не має права керування таким ТЗ. Відповідальність передбачена ст. 126 ч.2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Адвокат ОСОБА_1 - Андрейчук О.М., у судовому засіданні зазначив, що вину у вчиненому ОСОБА_1 визнає повністю, жаліє про вчинене.

Адвокат потерпілого ОСОБА_2 - Співак О.М., у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні ДТП. Обставини наведені в протоколах підтвердив.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку:

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що відповідно п.28 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яким передбачено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Також, суд бере до уваги при розгляді даної справи, практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Зміст протоколів про адміністративне правопорушення відповідають вимогам статті 256 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293669 від 07.04.2025 вбачається, що у вину ОСОБА_1 ставиться те, що він: 07.04.2025 19:28:00 м. Ужгород, вул. перехрестя вулиць Марії Заньковецької-Грушевського, будучи учасником ДТП не пред`явив чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса чим порушив п.2.1 ґ. ПДР відсутність у водія поліса обов. страх. цив.-прав. від-сті власників наземних ТЗ. Відповідальність передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п.2.1ґ ПДР: водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка;

Згідно ч.1 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Суд вважає що у діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, його вина підтверджується: протоколом по адміністративне правопорушення ЕПР1 №293669 від 07.04.2025; матеріалами справи.

Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293667 від 07.04.2025, вбачається, що у вину ОСОБА_3 , ставиться те, що він 07.04.2025 19:28:00 м. Ужгород, вулиця перехрестя Марії Заньковецької-Грушевського, будучи учасником ДТП не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії тобто не мав права керування таким ТЗ чим порушив п.п 2. 1.а. ПДР України керування Т3 особою, яка не має права керування таким ТЗ. Відповідальність передбачена ст. 126 ч.2 КУпАП.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано : мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку; автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії BE, C1E, CE), а також призначеними для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - особам, які досягли 19-річного віку; автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку…..

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Разом із тим, згідно п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи станом на день вчинення ДТП, складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виповнилося повних 16 років, відтак посвідчення на право керування транспортними засобами а саме автомобілями, він не отримував, оскільки таке право може бути надано особам, які досягли 18-річного віку. казане підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатської області ДПП капітана поліції Д. Норожнової, про те, що останній посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії не отримував.

Вказане свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, його вина у вчиненому стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №293667 від 07.04.2025; розпискою про залишення авто на зберігання; довідкою старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №293663 від 07.04.2025 вбачається, що у вину ОСОБА_1 , 07.04.2025 19:28:00 м. Ужгород, вул. перехрестя Грушевського Занковецької, він керував автомобілем марки ВМ д.н.з НОМЕР_1 на регульованому перехресті з вулицею Грушевського при повороті ліворуч на вулицю Занковецьку не надав перевагу в русі автомобілю марки Renault Duster д.н.з НОМЕР_2 який рухався зустрічному напрямку прямо-та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.16.6.ПДР - Порушення водіями ТЗ умов повороту/розвороту при зеленому сигналі основного світлофора. Відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Згідно п.16.6.ПДР України, вбачається що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.

Вказаних вимог водій ОСОБА_1 ,не дотримав, що призвело до ДТП.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненні ним правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується: ЕПР1 №293663 від 07.04.2025 та схемою ДТП що додна до нього; письмовими поясненнями потерпілого та самого винуватця ДТП.

Суд враховує, що адвокат Ширінян А.К. у судовому засіданні зазначив, що порушник свою вину визнає.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності за скоєне правопорушення і застосовується не тільки з метою виховання особи, яка його вчинила, а й з метою загальної та спеціальної превенції.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Згідно положень ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 , на час вчинення ним вказаних адміністративних правопорушень не виповнилося вісімнадцяти років, мав повних 16 років.

Неповнолітнім вчинено правопорушення, яке підпадає під дію спеціальних правил, а саме: ч. 1 ст. 126, ч.2 ст. 126 КУпАП та ст. 124 КУпАП оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, що встановлено ст.9 КУпАП.

З огляду на обставини справи суддя приходить до висновку, що на ОСОБА_1 необхідним є накладення адміністративного стягнення.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності вбачається, що вони узгоджуються між собою та доводять винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 126, ч.2 ст. 126, ст. 124 КУпАП «поза розумним сумнівом», оскільки зміст та суть наявних доказів виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом судового розгляду.

Частиною другою статті 36 КУпАП передбачено, що, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про призначення неповнолітньому ОСОБА_1 , адміністративного стягнення за ч.2 ст. 126 КУпАП на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП, як за більш суворе правопорушення у порівнянні з іншими правопорушенням, передбаченими ч ч. 1,2 ст. 126, ст.124 КУпАП, вчиненими ОСОБА_1 на загальних підставах, визначивши необхідним та достатнім для досягнення ст.23 КУпАП мети, зокрема виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення.

Згідно ч.5 ст. 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00 грн. Таким чином, правопорушнику необхідно сплатити судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.13, 24-1, ч. 1, 5 ст. 126 ч.2, ст. 124, 283-285, 287-291 КУпАП, ст. 4 Закон України «Про судовий збір», суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП (справа №308/5145/25 провадження №3/308/2923/25), ч. ст. 126 КУпАП (справа №308/5126/25 провадження 3/308/2920/25), ч.2 ст. 126 КУпАП ( справа №308/5125/25 провадження №3/308/2919/25), об`єднати в одне провадження, якому присвоїти номер справи 308/5125/25 (провадження №3/308/2919/25)

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ст. 36 КУпАП, накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у межах санкції передбаченої ч.2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 307 та ч.2 ст. 308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Строк звернення постанови для виконання - три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош