Справа № 154/169/25 Провадження №33/802/307/25 Головуючий у 1 інстанції:Лященко О. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

захисника Карпука А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , приватний підприємець, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а провадження у справі закрито в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 8 ст. 38 КпАП України.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 13 грудня 2024 року о 22 год 04 хв в м. Володимир по вул. Луцькій, керуючи автомобілем марки Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги з вул. Василівської на вул. Луцьку, не надав переваги в русі велосипедисту, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п.16.11 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Не погоджуючись із постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Вважає оскаржене рішення необґрунтованим, винесеним без всебічного і повного дослідження всіх обставин справи. Посилається, що висновки суду першої інстанції про його винуватість є помилковими та передчасними, оскільки суд не у повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що потерпілий теж є учасником дорожнього руху, оскільки на велосипедистів розповсюджуються ті ж правила, що й на водіїв механічних транспортних засобів, і в діях ОСОБА_2 наявні порушення ПДР, що ставить під сумнів виникнення ДТП внаслідок дій апелянта.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до вимог ст. 268 КпАП України, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, не є обов`язковою, інтереси ОСОБА_3 представляє його захисник Карпук А.С., а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника, який апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу правопорушення, суддя доходить наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до ст. 124 КпАП України об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цим законом, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Висновок судді першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суддя дав належну оцінку.

Матеріалами справи підтверджується факт дорожньо-транспортної пригоди з участю водія ОСОБА_1 та наявність механічних ушкоджень, що по суті в апеляційній скарзі не оспорюється.

З огляду на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР№212046 від 03.01.2025; витяг з ЄРДР; протокол огляду місця події від 13.12.2024; схему ДТП, пояснення потерпілого, пояснення ОСОБА_1 , які в своїй сукупності дають можливість чітко відтворити обставини пригоди, суддя знаходить доводи ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, безпідставними.

Наведені вище докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження у справі.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

При цьому за змістом статті 41 Закону України «Про дорожній рух» Правила дорожнього руху регулюють порядок початку руху, зміни за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, а також інші питання організації руху та його безпеки.

Твердження апелянта про те, що під час розгляду даної справи судом не з`ясовано всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам події дорожньо-транспортної пригоди і не доводять наявність в його діях складу вчиненого правопорушення, повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції у судовому засіданні доказами.

Відповідно до п.2.3.б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Потерпілий ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснив, що в момент ДТП він рухався по вул. Луцькій по правій смузі руху, однак з вул. Василівської виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 і відбулось зіткнення, в результаті чого він впав. Пояснив, що був тверезий, обстеження на стан сп`яніння він не проходив, був в темному одязі, на велосипеді світло відбиваючих елементів не має.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що для ОСОБА_1 , відповідно до схеми ДТП, діяв дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», який зобов`язував останнього дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, у даному випадку велосипедисту ОСОБА_2 .

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказує, що при виїзді з вул. Василівської на вул. Луцька не бачив велосипедиста і не міг його бачити у зв`язку з темною порою доби. Водночас ОСОБА_1 зазначив, що побачивши перешкоду екстрено загальмував і відбулося зіткнення.

На схемі ДТП вбачається, що зіткнення відбулося на перехресті на правій смузі руху головної дороги, тобто автомобіль почавши рух з другорядної дороги проїхав невелику відстань. З фотографій місця ДТП наявних у матеріалах справи вбачається наявність вуличного освітлення на перехресті.

Отже, зважаючи на пояснення ОСОБА_1 надані в суді першої інстанції щодо видимості на дорозі, моменту виявлення велосипедиста, та схему ДТП можливо зробити висновок, що від моменту коли ОСОБА_1 нібито переконався в безпечності свого руху і до моменту виявлення ним небезпеки він встиг лише почати рух до перехрестя. Вказані обставини свідчать, що саме апелянт здійснив виїзд на перехрестя дороги попередньо не переконавшись у безпечності такого виїзду, що і стало причиною ДТП.

Постановляючи оскаржену постанову, суддею першої інстанції враховано обставини ДТП, наявні в матеріалах справи докази, пояснення потерпілого та самого ОСОБА_1 і саме із врахуванням та оцінкою таких доказів суддя дійшов висновку про наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність порушень ПДР в діях (велосипедиста) потерпілого ОСОБА_2 , то як місцевий суд, так і апеляційний суд не надають оцінку правомірності дій іншого учасника ДТП стосовно якого протокол про адміністративне правопорушення не складався та не є предметом розгляду суду.

Інші доводи апеляційної скарги щодо допущення працівниками поліції порушень при оформленні ДТП є лише суб`єктивною думкою апелянта, які ним жодними доказами не підтверджено.

Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини ДТП.

Враховуючи наведені вище та зібрані по справі докази, суддя вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрив провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 247, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського районного суду Волинської області від 11 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук