Житомирський апеляційний суд
Справа №274/9728/24 Головуючий у 1-й інст. Мороко С. В.
Номер провадження №33/4805/300/25
Категорія ч.2 ст.173-2 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі представника потерпілої ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Лавчи Яни Дмитрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 15.12.2024 о 18 год 25 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо співмешканки ОСОБА_1 , висловлювався словами брутальної лайки та погрожував фізичною розправою, що могло заподіяти шкоди її психічному здоров`ю. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Лавчи Я.Д. в інтересах ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити за відсутності в діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема, зазначила, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 дій, зазначених у диспозиції ч.2 ст.173-2 КУпАП та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті. Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення, який є процесуальним документом, та його фабула не містять даних про те, в чому саме виразилось насильство з боку ОСОБА_3 , тобто, не розкрита об`єктивна сторона правопорушення. На її думку, пояснення потерпілої ОСОБА_1 не можна вважати достатніми для доведення обвинувачення, оскільки вони містять виключно її суб`єктивне бачення ситуації, а пояснення ОСОБА_4 містять протиріччя. Окрім того, поліція ОСОБА_3 не опитувала, будь-які пояснення відсутні у матеріалах справи. Також вказала, що суперечка між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відбулась стосовно сина, який повідомив батькові, що його б`є мати, у зв`язку з чим її підзахисний мав побоювання щодо нормального психологічного стану сина та відсутності загрози його життю та здоров?ю.

Разом із апеляційною скаргою захисник подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що постанову від 08.01.2025 вона та її підзахисний не отримували. Копію постанови ОСОБА_3 отримав лише 17.01.2025 в суді першої інстанції під час ознайомлення із матеріалами справи.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи ОСОБА_3 та його захисник Лавчи Я.Д. в судове засідання не заявились. У заяві, доданій до апеляційної скарги, адвокат Лавчи Я.Д. просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, апеляційну скаргу підтримала.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника потерпілої, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_3 виконані в повному обсязі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення від 15.12.2024, серії ВАД №109911, 15.12.2024 о 18 год 25 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо співмешканки ОСОБА_1 , висловлювався словами брутальної лайки та погрожував фізичною розправою, що могло заподіяти шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Судом першої інстанції було допитано потерпілу ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні пояснила, що 15.12.2024 ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Конфлікт виник з надуманого приводу. Привівши їх спільну дитину додому, він в під`їзді влаштував сварку, штовхав її та обзивав словами брутальної лайки. На її крик вибігли сусіди, забрали в нього дитину та викликали поліцію.

Окрім допиту потерпілої ОСОБА_1 та дослідження протоколу серії ВАД №109911 від 15.12.2024, судом першої інстанції також було досліджено долучені письмові матеріали.

Так, судом першої інстанції було досліджено письмові пояснення ОСОБА_1 , надані на місці події, в яких остання вказувала на те, що 15.12.2024 близько 16:52 год прийшов її колишній співмешканець ОСОБА_3 , забрав їх спільну дитину, щоб погуляти з нею. Близько 18:10 вона зателефонувала до нього і почула, що він був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, повідомив, що зараз прийде і буде з нею розмовляти. Коли прийшов, у них відбувся конфлікт з приводу того, що вона, начебто, б`є дитину, почав тримати за руки та погрожувати фізичною розправою. Потім вона вийшла у під`їзд і кричала про допомогу, він її запхав назад у будинок і погрожував. Після чого вона забрала сина та почала підніматись до сусідів, але він далі шарпав за одяг. Потім вийшли сусіди, забрали дитину та викликали поліцію (а.с.5).

Також, свідок ОСОБА_4 у своїх поясненнях зазначала, що 15.12.2024 близько 18:25 год в АДРЕСА_2 , почула крики допоможіть і що сильно шатались перила. Коли вийшла в під`їзд, побачила сусідку з дитиною та її співмешканця. Між ними був конфлікт, під час якого він погрожував фізичною розправою, шарпав за одяг, після чого вона забрала дитину та її сусідка ОСОБА_5 викликала поліцію. Коли вона забрала дитину, то хлопчик сказав, що папа бив маму (а.с.6).

Як вбачається із змісту протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.12.2024, 15.12.2024 близько 18:25 год за адресою: АДРЕСА_1 , колишній співмешканець ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_1 . Висловлювався словами брутальної лайки, шарпав за одяг, погрожував фізичною розправою (а.с.4).

Зі змісту рапорта від 15.12.2024 вбачається, що 15.12.2024 о 18:35 надійшло повідомлення зі служби 102, яке зареєстровано в ЄО за №19872 від 15.12.2024, заявник ОСОБА_1 , про те, що на даний час її колишній чоловік вчиняє домашнє насильство (фізичне, психологічне, економічне), ображав, штовхав, вдарив, забрав дитину (свого сина, якому 4 роки), потребує 103, заявниця впала зі сходів. Чоловік на даний час у під`їзді (а.с.7).

Також матеріалами справи встановлено, що постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.03.2024 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.9-10).

З письмових пояснень, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, рапорта, досліджених місцевим судом вбачається, що вони за змістом відповідають адміністративному протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими. Зазначені докази є належними та допустимими, відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, є безпідставними, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надано належну правову оцінку.

Відповідно положень частини 1 статті 173-2 КУпАП (у редакції на час вчинення правопорушення) вчинення насильства в сім`ї полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частина 2 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи містять достатні об`єктивні докази, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_3 , ознак правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Фабула адміністративного правопорушення, зазначена в протоколі, за змістом відповідає диспозиції ч.3 ст.173-2 КУпАП та узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності протиріч у поясненнях свідка ОСОБА_4 є безпідставними. Надані нею пояснення не викликають сумнівів у їх належності та допустимості, і отримали належну оцінку судом першої інстанції. Протиріччя між показаннями потерпілої та свідка стосовно виклику поліції не мають значення для правильної правової кваліфікації дій ОСОБА_3 .

Не заслуговує на увагу і твердження захисника про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки викладені в ньому обставини підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом, і узгоджуються з ними.

Також безпідставними є посилання апелянта на відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки зібрані у справі докази підтверджують, що його дії були об`єктивно здатні спричинити шкоду психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , що охоплюється диспозицією зазначеної правової норми.

Доводи про те, що працівники поліції не відібрали пояснень у ОСОБА_3 під час складення протоколу, є безпідставними, оскільки з його змісту вбачається, що особа відмовилася від надання пояснень, про що в протоколі зроблено відповідний запис.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення за встановлених судом обставин та не містять посилань на нові факти чи докази, які б свідчили про незаконність ухваленої у справі постанови.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання адвоката Лавчи Яни Дмитрівни про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Лавчи Яни Дмитрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 січня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич