Номер провадження: 33/813/336/25
Головуючий у першій інстанції Боков О.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря - Соболєвої Р.М.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 136,00 грн в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 18.11.2024 о 13:15 год, за адресою: м. Одеса, вул. Князя Володимира Великого, буд. 150, ОСОБА_1 не виконував та не реагував на неодноразові законні розпорядження поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, щодо надання останнім документів, які засвідчують його особу, а також чинив опір під час затримання, хапався за формений одяг працівника поліції, чим вчинив злісну непокору, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП. За вказаними обставинами працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 849590 від 18.11.2024.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що відповідно до протоколу вчинив злісну непокору співробітнику поліції, зокрема, що виразилась у відмові пред`явити документи, однак інспектором не вірно кваліфіковано дії правопорушника, оскільки за вказане правопорушення, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, але суд вказаний довід проігнорував.

Зазначає, що у провадженні Савранського районного суду Одеської області перебуває на розгляді адміністративна справа № 512/929/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції м. Києва про визнання протиправною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення від 18.11.2024 серії ЕНА 3502249 відносно тих подій.

Також вказує, що була порушена процедура розгляду справи, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що по відношенню до ОСОБА_1 було здійснено незаконне застосування фізичної сили, затримано та доставлено до відділу поліції, на місці не було надано жодних речових доказів про вчинення адміністративних правопорушень.

Поліцейські не дослідили об`єктивно всі обставини у справі, не проаналізували належним чином докази адміністративного правопорушення, і вже під час перебування у відділу поліції, з агресивним настроєм, та підвищуючи тон спілкування, о 14 год 25 хв ознайомлювали його з речовим доказом незрозумілого походження зі свого особистого мобільного телефону, використання якого не передбачено п. 2 Розділу 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026 від 18.12.2018.

Зауважує, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 5 с. 122 КУпАП - закрито, у зв`язку з відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляд справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 , суд вважав доведеною його вину зібраними у матеріалах справи доказами, а саме: протоколом серії ВАБ №849590 від 18.11.2024, відеозаписом долученого до матеріалів справи, а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких останній підтвердив обставини, викладені у протоколі, а саме зазначив, що 18.11.2024 під час керування транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, на вимогу працівника поліції надати документ для встановлення його особи відмовився, оскільки йому не було надано доказів порушення ним правил дорожнього руху.

Судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останньою інкримінованого йому адміністративного правопорушення, разом з тим такий висновок суду об`єктивно не підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи.

Так, з проколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №849590 від 18 листопада 2024 року, зафіксовано, що 18 листопада 2024 року о 13 год 15 хв, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Князя Володимира Великого, буд.150, не виконував вимоги, неодноразово повторених працівниками поліції при виконанні ними службових обов`язків, а саме надати документи, які засвідчують його особу, під час затримання хапався за формений одяг працівника поліції, чим вчинив злісну непокору, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП. Громадянину ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, повідомлено про час і місце розгляду справи. До протоколу додано пояснення особи та відео з архіву ПВР № 474588,471500, вказаний протокол ОСОБА_1 підписав.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , 18.11.2024 рухався на автомобілі по вул. Дніпровська дорога, його зупинили працівники поліції і сказали, що він порушив правила дорожнього руху: створив аварійну ситуацію. ОСОБА_1 попросив надати посвідчення відповідного зразку до повного ознайомлення та надати докази порушення, на що працівник поліції почав вимагати, щоб він надав документи. Однак на вимогу працівника поліції надати документ для встановлення його особи відмовився, оскільки йому не було надано доказів порушення ним правил дорожнього руху. Потім працівник поліції заліз в автомобіль і почав його душити, разом з напарницею надягнули на нього кайданки. Пояснення записано зі слів ОСОБА_1 та підписано ним.

Дослідженим відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції показує своє посвідчення та вимагає у ОСОБА_1 посвідчення водія, однак останній каже, що це не посвідчення та просить надати докази його порушення. Працівник поліції знову вимагає показати посвідчення водія і попереджає, що в іншому випадку буде затриманий, на що ОСОБА_1 просить протокол затримання та докази його порушення. Поліцейський попереджає про застосування фізичної сили.

Відповідно до ст. 185 КУпАП адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єкт правопорушення - суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Отже, злісна непокора полягає у відмові від обов`язкового виконання законних розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, що виражається у зухвалій формі і свідчить про прояв явної неповаги до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова особи проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Тобто правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Основні права працівника поліції встановлено у розділах IV «Повноваження поліції», V «Поліцейські заходи» Закону України «Про національну поліцію». Так, поліція здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

З досліджуваного відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово вимагали документи, що посвідчують особу, на що ОСОБА_1 той вимагав таких представитися та повідомити причини зупинки його ТЗ, за наслідками чого винесено постанову серії ЕНА № 3502249 від 18.11.2024. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року рішення Савранського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року залишено без змін (справа № 512/929/24).

З моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Савранського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2025 року (справа № 512/929/24), адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3502249 від 18.11.2024 за ч. 1 ст. 126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , винесену командиром роти, поліцейським 2 взводу 8 роти 2 батальйону УПП в Одеській області, старшим сержантом поліції Хлєвним Володимиром Олександровичем про накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн, справу про адміністративне правопорушення - закрито.

У вказаній справі предметом оскарження була постанова ЕНА № 3502249 від 18.11.2024 по подіях 18.11.2024, коли позивач ОСОБА_1 близько 13-ї рухався на маршрутному автобусі в смузі громадського транспорту, і під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.4.а ПДР - керування транспортним засобом особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року (справа № 523/19740/24), яка набрала законної сили, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 5 с. 122 КУпАП - закрито, у зв`язку з відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.

По вказаній справі протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 176579 від 18.11.2024 щодо ОСОБА_1 складено про те, що останній 18.11.2024 о 13.10 год, керуючи транспортним засобом А072А-22, р/н НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Князя Володимира Великого, 150 в м. Одеса по смузі для маршрутних засобів при зміні напрямку руху, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п. 9.2 (а), 22 ПДР, що спричинило створення аварійної обстановки та змусило інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість та напрямок руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 5 КУпАП.

Отже, аналізуючи викладені обставини та докази по справи, слід виснувати, що у працівників поліції була відсутня законна вимога - вимагати документи у ОСОБА_1 , що є обов`язковою кваліфікуючою ознакою.

Крім того, об`єктивна сторона інкримінуємого ОСОБА_1 правопорушення по теперішній справі передбачає саме злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, у той час, коли в протоколі йдеться про невиконання ОСОБА_1 неодноразово повторених працівниками поліції при виконанні ними своїх службових обов`язків вимог, без зазначення, що такі вимоги є законними.

Суд же в силу своїх повноважень не може брати на себе функцію обвинувачення та самостійно доповнювати відсутні у об`єктивній стороні правопорушення ознаки.

Згідно висновку, викладеного у постанові колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року по справі № 664/506/16-к щодо ст. 87 ч. 1 КПК України, у цій нормі закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими - їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом про «плоди отруєного дерева», - здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому, для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом як автономно, так і в сукупності з іншими доказами, а в рішенні суду - наведено належне обґрунтування та мотиви, які би вказували на підставу визнання цього доказу недопустимим. Стосовно ж визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруєного дерева», то у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Натомість, по справі відсутні докази, які б давали дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адмінправопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки по справі встановлено відсутність саме законної вимоги працівників патрульної поліції, спрямованої до ОСОБА_1 , про надання документів, які засвідчують його особу, під час затримання.

Апеляційний суд не може надавати оцінку доводам апелянта, чи дана неправильна кваліфікація діям ОСОБА_1 , оскільки вирішує питання про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 185 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що по відношенню до ОСОБА_1 було здійснено незаконне застосування фізичної сили, затримано та доставлено до відділу поліції, є безпідставними, оскільки дане посилання ґрунтується лише на словах правопорушника та не містить доказів оскарження таких дій поліцейських. Крім того, апеляційний суд не наділений повноваженням надавати оцінку діям працівників поліції.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції проігнорував вище вказані норми адміністративного законодавства та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та визначив його винуватість доведеною помилково, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи, а тому постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова