Справа № 308/582/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника адвоката Ракущинця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч. 2 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Ракущинець А.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 грн. (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, - ЗхРУ № 145729 від 15.11.2024 року, - ОСОБА_1 о 08 год. 25 хв. 15 листопада 2024 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з прикордонним оперативно-розшуковим відділом на відстані 300 метрів до державного кордону, на напрямку 313 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску, в складі групи осіб. Своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду. У апеляційній скарзі вказує на те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Звертає увагу суду на те, що наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання апелянта за спробу незаконного перетинання державного кордону України поза межами пунктів пропуску, без зазначення в чому саме виразились дії апелянта щодо вчинення такої спроби, групою осіб, є неконкретним формулюванням обвинуваченням. Разом з цим, матеріали справи не містять даних щодо умисних дій апелянта спрямованих на спробу перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказується, що апелянта було виявлено та затримано під час спроби незаконного перетину державного кордону. Разом з цим, матеріали справи не містять жодного доказу того, що даного громадянина було затримано при безпосередній спробі незаконного перетину державного кордону.

Перебування апелянта у контрольованому прикордонному районі без надання належних та допустимих доказів, не може свідчити про те, що він намагався незаконно перетнути державний кордон України. Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, останнього затримано у світлу пору доби.

Сам по собі факт присутності особи у населеному пункті поряд із державним кордоном, не доводить умислу цієї особи на незаконний перетин кордону і факт спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Зазначає, що доказів про те, що апелянт рухався в напрямку державного кордону оминаючи населені пункти, що давало б підстави стверджувати, що він мав намір уникнути зустрічі із працівниками прикордонної служби, і таким чином незаконно перетнути кордон, матеріали справи не містять. Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів вини апелянта.

Доказів, які б беззаперечно вказували на винуватість апелянта в інкримінованому йому правопорушенні матеріали справи не містять.

Заслухавши пояснення адвоката Ракущинця А.А., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

З постанови суду від 16 січня 2025 року вбачається, що суд прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В обґрунтування свого висновку суд посилається на протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 145729 від 15.11.2024 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення; протокол про адміністративне затримання від 15.11.2024 відносно ОСОБА_1 ; протокол його особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 15.11.2024; рапорт начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 15.11.2024; схему щодо виникнення обстановки на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону 15.11.2024р. та іншими матеріалами справи.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.252 КУпАП, дав належну оцінку дослідженим доказам у справі та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1КУпАП.

Отже, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

При розгляді справи наявним доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника у поданій апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, і вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, суд вважає за можливе застосувати в даному випадку ст. 22 КУпАП.

Згідно ст. 22 КпАП України при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначність як ознака адміністративного правопорушення характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу.

Питання про можливість або ж недоцільність звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення в кожному конкретному випадку вирішується правозастосовчим органом (посадовою особою).

Таким чином, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , його вік, рід занять та майновий стан, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, відсутність заподіяння шкоди, відсутність тяжких наслідків, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, що буде достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності - виховного впливу, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України та недопущення подібної поведінки надалі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ракущинець А.А., в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага