Номер провадження: 33/813/794/25
Головуючий у першій інстанції Гелла С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 адвоката Толпиго Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толпиго Денис Миколайович, на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 3400 грн., з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 13.12.2024 року о 15:30 год. в пункті пропуску «Старокозаче», Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, під час здійснення прикордонного контролю осіб на виїзд з України прикордонним нарядом «Перевірка документів», було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України, а саме під час проходження прикордонного контролю на виїзд надав закордонний паспорт громадянина Молдови, тобто використав документ, який містить недостовірні відомості про особу, в частині його громадянства. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянам України», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1 КУпАП (а.с.14-15).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 24.02.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толпиго Д.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (а.с.16-25).

Також в апеляційній скарзі скаржник, через свого представника, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 04.02.2025 року, посилаючись на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вивчивши клопотання адвоката Толпиги Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області була ухвалена 04 лютого 2025 року без присутності ОСОБА_1 .

Доказів отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови суду матеріали справи не містять. Натомість в апеляційній скарзі адвокат Толпиго Д.М. вказує, що про наявність оскаржуваної постанови від 04.02.2025 року ОСОБА_1 дізнався випадково, оглядаючи офіційний сайт Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції та практикою ЄСПЛ.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги по її суті, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що порушенням державного кордону України є перетинання його з порушенням встановленого порядку.

Як вбачається з положень ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Таким чином, з огляду на вимоги вказаного законодавства перетин державного кордону громадянином України за паспортом іноземної держави не допускається і кваліфікується як незаконне перетинання державного кордону без відповідних документів.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №308630 від 13.12.2024 року (а.с.3);

-поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.4);

-копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (а.с.5);

-рапортами (а.с.6-7);

-копією паспорта громадянина Республіки Молдова на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8);

-розпискою правопорушника ОСОБА_2 (а.с.9).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки правопорушник ОСОБА_1 дійсно надав для перетину державного кордону при виїзді з території України документ, який не надає права на такий виїзд.

Так, відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Поняття єдиного громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України від 18.01.2001 року №2235-ІІІ «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, в`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 204-1 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 отримав 30 травня 2019 року, а паспорт громадянина Республіки Молдови для виїзду за межі Республіки Молдови він отримав лише 26.12.2023 року, тобто значно пізніше і матеріали справи не мають доказів виходу ОСОБА_1 із громадянства України (а.с.5).

Апеляційний суд також зазначає, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративні правопорушення, серії ПдРУ №308630 від 13.12.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 використав документ, який містить недостовірні відомості про особу, в частині громадянства ОСОБА_1 (а.с.3).

Доводи правопорушника ОСОБА_1 про те, що він в травні 2024 року вже перетинав державний кордон України в Черновицькій області при виїзді з України в Республіку Румунію, в даному випадку не відіграє правового значення, оскільки в даному випадку 13.12.2024 року о 15:30 год. в пункті пропуску «Старокозаче», Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, під час здійснення прикордонного контролю осіб на виїзд з України прикордонним нарядом «Перевірка документів», було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України, а саме під час проходження прикордонного контролю на виїзд надав закордонний паспорт громадянина Молдови, тобто використав документ, який містить недостовірні відомості про особу, в частині його громадянства, тобто приховав, що він є громадянином України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Статтею 3 даного Закону закріплено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України, затверджені постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 2 Правил перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним із таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, в тому числі паспорт громадянина України.

Тому, виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи ДПСУ зобов`язанні керуватись правовою нормою п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідна правова норма міститься в ч. 1 ст. 3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно з ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених уст. 2 цього закону, а саме паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 Правил, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетинання державного кордону України, так як даний документ не може вважитися відповідним з огляду на те, що ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тобто ним вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 13.12.2024 року вбачається, що останній згоден з тим, що він знаходиться в правових відносинах з Україною, проте в пункті пропуску надав паспорт громадянина Молдови, з обставинами правопорушення згоден, у вчиненому розкаюється (а.с.4).

З рапорту начальника 1 групи інспектора прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_3 встановлено, що в період з 08.00 13.12.2024 до 20.00 13.12.2024 остання виконувала обов`язки в прикордонному наряді «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче». О 15:30 13.12.2024 в пункті пропуску «Старокозаче» Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області під час здійснення прикордонного контролю осіб на виїзд з України прикордонним нарядом «Перевірка документів», було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України, а саме під час проходження прикордонного контролю на виїзд надав закордонний паспорт громадянина Молдови, тобто використав документ, який містить недостовірні відомості про особу, в частині громадянства.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянам України», тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 6).

У зв`язку з цим, відносно громадянина України ОСОБА_1 13.012.2024 було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ПдРУ, №308630, за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Крім того, громадянина ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду, за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27 (а.с. 9).

Із рапорту ІПС вищої категорії - начальника 3 групи ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержанта ОСОБА_4 від 13.12.2024 року встановлено, що нею були перевірені матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України по іншому паспортному документу, а саме з використанням паспорту громадянина Молдови. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.2 Закону України «Про Державний кордон» та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (а.с.7).

З інформації на особу, яка наявна в матеріалах справи (а.с.5) убачається, що на ім`я особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявна інформація щодо паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_1 , дата видачі 30.05.2019 рік, дійсний до 30.05.2029 року.

Враховуючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у сукупності, а також позицію ОСОБА_1 під час складання протоколу щодо визнання вини, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме: спроба перетнути Державний кордон України без пред`явлення до перевірки відповідних документів 13 грудня 2024 року о 15 годині 30 хвилин.

Оскільки громадянин України ОСОБА_1 під час перетину державного кордону України на пункті пропуску «Старокозаче» всупереч вимогам статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», та п. 2 Правил пред`явив для паспортного контролю документ громадянина Молдови, а не паспорт громадянина України для виїзду за кордон (який є відповідним документом для громадян України, для виїзду за її межі), то суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винним у тому, що він вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

Статтею 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство.

Єдине громадянство визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Єдине громадянство держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

За вимогами п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Таким чином, в`їзд на територію України чи виїзд з території України громадянином України за пред`явленням паспорту, виданого на ім`я громадянина іноземної держави, суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б свідчили що ОСОБА_1 перетинав держаний кордон України поза встановленими пунктами пропуску, не є слушними, оскільки в матеріалах справи наявні докази скоєння ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Заперечення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Толпиго Д.М., оцінюються апеляційним судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Більше того, надаючи пояснення 13.12.2024 року ОСОБА_1 не заперечував наявність громадянства України, а тому він мав обов`язок надати для перевірки особи саме документи, підтверджуючі його особу як громадянина України, про що прямо вказано в паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с.5).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто справу у відсутності ОСОБА_1 і не повідомлено його належним чином про дату і місце розгляду справи, апеляційний суд виходить із відсутності в матеріалах справи відомостей про його належне повідомлення, проте його права наразі відновлені шляхом надання йому можливості бути вислуханим апеляційним судом під час апеляційного перегляду постанови суду та отримати відповіді на свої аргументи щодо незгоди із судовим рішенням.

При цьому апеляційний суд зауважує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останньому було роз`яснено про розгляд його справи у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області, однак протягом тривалого чого часу, з 13 грудня 2024 року до розгляду справи судом 04 лютого 2025 року, будучи обізнаним про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та про належний суд, який має розглядати його справу, жодним чином не виявляв зацікавленості щодо руху справи.

Отже, допущене судом першої інстанції процесуальне порушення щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 не призвело до неправильного вирішення справи та апеляційний суд всіляко сприяв ОСОБА_1 у відновленні його порушених прав.

Оскільки порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено, остання вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толпиго Денис Миколайович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толпиго Денис Миколайович, залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда