ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1257/25Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 33/817/230/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

- особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

- захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Строценя Т.О.,

- прокурора Яциків О.П.

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Строценя Т.О. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення із врахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Згідно даної постанови, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді в.о. директора комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» (далі - КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго, Підприємство), будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановлених Законом випадках та порядку свого безпосереднього керівника, а саме Тернопільську обласну раду, про наявність у нього реального конфлікту інтересів перед підписанням та надсиланням на адресу УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України листа № 673/03 від 18.11.2024, яким відмовив спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі себе як керівника КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго, та про працевлаштування на підприємстві, його близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» працівниками Підприємства.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді в.о. директора КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго», будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п. 3 ч. 1ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав та надіслав на адресу УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції лист від 18.11. 2024 року № 673/03, яким відмовив спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі стосовно себе як керівника підприємства, та про працевлаштування в КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» його близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції», працівниками підприємства.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2025 року, у відповідності до вимог ст.36 КУпАП, справи за зазначеними протоколами про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП було об`єднано в одне провадження.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Строцень М.М. подав апеляційну скаргу на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року, за змістом якої вважає, що оскаржувана постанова є такою, що прийнята з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права у зв`язку із чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що хоча за ст.28 Закону України Про запобігання корупції і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч.1 ст.172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відтак, на переконання сторони захисту, чинним законодавства не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

Вважає, що при вирішенні питання про наявність або відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суд першої інстанції неправильно надав оцінку обставинам, встановленим під час розгляду справи.

Посилається на те, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», зазначено, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Зазначає, що на адресу КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго 30.08.2024 Управлінням стратегічних розслідувань в Тернопільській області ДСР НПУ за вих. №37924-20204 було надіслано лист, у якому зазначено, що управлінням здійснюється збір доказів та інших фактичних даних про можливе порушення ст.28 Закону України Про запобігання корупції посадовими особами КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго, у зв`язку з чим просили надати інформацію та копії документів, що можуть стати підставою для складання протоколу про адміністративні правопорушення, пов`язаного з корупцією. Додатково просили повідомити про спільну роботу близьких осіб у КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго та дати копії наказів про їх призначення/звільнення та преміювання таких осіб з 01 вересня 2022 року до дати отримання запиту.

Звертає увагу, що листом від 30.10.2024 за № 625/03 за підписом в.о. керівника КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго УСР в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надано ґрунтовну відповідь, якою було відмовлено у наданні запитуваної інформації та копій документів, оскільки інформація, що міститься в листі, не відповідає положенням чинного законодавства та не містить в собі законних підстав для збирання запитуваних даних, а також у запиті Департаменту була відсутня інформація щодо особи відносно якої відкрито адміністративне провадження та інформація про адміністративне правопорушення взагалі.

Надалі, УСР в Тернопільській області ДСР НПУ скерувало повторний запит, на який листом від 18.11.2024 за №673/03 за підписом в.о. керівника КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго було повторно відмовлено у задоволенні вимог викладених у повторному запиті.

На переконання сторони захисту, у надісланому УСР в Тернопільській області ДСР НПУ запиті містилося посилання на ч. 2 ст. 251 КУпАП, що дало підстави адресату вважати, що на момент звернення із запитом підрозділ територіального органу здійснює провадження у справі про адміністративні правопорушення, проте у ньому відсутні достатні відомості про наявність вказаного провадження, тому при підготовці і підписані відповіді в.о. директора КПТМ ТОР Тернопількомуненерго ОСОБА_1 про відмову у наданні документів та інформації, в його діях була відсутня суперечність між його приватним інтересом та його службовими повноваженнями, за наслідком яких останній міг б понести юридичну відповідальність.

Вважає, що з самих протоколів про адміністративне правопорушення та доданих до них доказів не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями, не зазначено належним чином в чому саме ця суперечність знаходить свій прояв або вплив на прийняття ним відповідного рішення.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 було надано усі запитувані у запитах документи, проте як на момент звернення із запитами так і з моменту коли документи були надані в судовому засіданні, відносно ОСОБА_1 так і не було складеного ніякого процесуального документу, що в свою чергу, свідчить що при розгляді запитів у діях ОСОБА_1 була відсутня суперечність між його особистими інтересами та його службовими повноваженнями.

Більше того, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що преміювання ОСОБА_1 за період роботи не здійснювалось, а також відсутні відомості щодо призначення/звільнення ОСОБА_1 близьких родичів серед працівників КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго.

Вказує, що у зв`язку із вищенаведеним, ОСОБА_1 не повідомляв про наявність у нього конфлікту інтересів безпосереднього керівника, оскільки такого конфлікту за час його роботи на посаді в.о. директора КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго ніколи не існувало, що підтверджується доказами, долучених до матеріалів справи.

Сторона захисту також стверджує, що сам факт цілеспрямованого направлення запитів УСР в Тернопільській області ДСР НПУ про отримання інформації щодо ОСОБА_1 , як керівника КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго саме на адресу комунального підприємства свідчить лише про провокацію вчинення адміністративного правопорушення, оскільки вказана у запитах працівників УСР інформація була також у володінні інших державних органів, в тому числі Пенсійного фону України та Державній податковій службі України.

Таким чином, апелянт стверджує, що в діях ОСОБА_1 відсутній реальний конфлікт інтересів, оскільки при підготовці і підписанні відповідей на запити, в його діях відсутні суперечність між його приватним інтересом та його службовими повноваженнями, що впливало на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення, не вчинення дій під час виконання повноважень.

На підставі вищенаведеного просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 03 квітня 2025 року та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Строценя Т.О., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 03 квітня 2025 року та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень; прокурора, який просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтовуваним; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з аналізу матеріалів провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, оцінивши та дослідивши приведені докази в їх сукупності, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних даних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в оскарженій постанові по цій справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.1 Закону, під реальним конфліктом інтересів розуміється суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов`язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб або інтерес третіх осіб.

Крім того, корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які впливають на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, тому зобов`язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Окрім того, адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-7 КУпАП, вчиняється у формі діяння (вчинення дій чи прийняття рішень) в умовах реального конфлікту інтересів.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а частиною 2 статті 172-7 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Зазначена норма є бланкетною і вона лише називає правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП. У нашому випадку такий нормативно-правовий акт - це Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, з наступними змінами (далі Закон № 1700-VII).

У відповідності з вимогами частини 1 статті 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення будь-якого можливого виникнення конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Положенням статті 3 цього Закону № 1700-VII визначено перелік суб`єктів, на яких поширюється його дія, і посада ОСОБА_1 є серед таких.

Зокрема, підпунктом а пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII встановлено, що дія цього Закону поширюється у тому числі на посадових осіб юридичних осіб публічного права.

Статтею 81 ЦК України визначено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права.

Як вбачається з матеріалів справи, комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго», створюється Тернопільською обласною радою, їй підзвітне і підконтрольне. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс і рахунки в банках, печатку з власним найменуванням, відповідні штампи і бланки, інші реквізити, що підтверджується Статутом КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго», затвердженого рішенням Тернопільської обласної ради від 06.11.2018 № 1191.

Отже, КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» є юридичною особою публічного права.

Відповідно до розпорядження голови Тернопільської обласної ради за № 171 від 10.09.2024, ОСОБА_1 призначено виконувачем обов`язків на посаді директора КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго». Включено ОСОБА_1 до числа представників, як особу, яка має право підписувати всі розпорядчі, фінансово-господарські, банківські та кадрові документи, а також інші документи, пов`язані з діяльністю Підприємства.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», посадова особа юридичної особи публічного права голова та член наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), ліквідатор, керівник, заступник керівника, головний бухгалтер, корпоративний секретар такої юридичної особи публічного права, а також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, та її заступники, голова та члени іншого органу управління юридичної особи (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом юридичної особи публічного права.

Пунктом 3 Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції`стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року № 3, із змінами, внесеними згідно з рішеннями Національного агентства з питань запобігання корупції від 30 вересня 2016 року № 57, від 13 січня 2017 року № 24, від 22 лютого 2017 року № 59, у редакції рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 08 лютого 2019 року № 368, під посадовими особами юридичних осіб публічного права, слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника.

Адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язково) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності.

Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Водночас для визначення посадових осіб юридичних осіб публічного права - підприємств необхідно враховувати положення ч.3ст. 65 ГК України. Згідно із вказаною нормою керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Таким чином, посадовими особами юридичних осіб публічного права, які є підприємствами, є керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту. Інші працівники таких юридичних осіб можуть бути віднесені до посадових осіб юридичних осіб публічного права за умови визнання їх посадовими особами статутом відповідного підприємства та/або здійснення ними організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

Отже, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки директора КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго», яке є юридичною особою публічного права, будучи його посадовою особою, оскільки наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями (обов`язками), є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дів та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді в.о. директора комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» (далі - КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго, Підприємство), будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановлених Законом випадках та порядку свого безпосереднього керівника, а саме Тернопільську обласну раду, про наявність у нього реального конфлікту інтересів перед підписанням та надсиланням на адресу УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України листа № 673/03 від 18.11.2024, яким відмовила спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі себе як керівника КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго, та про працевлаштування на підприємстві, його близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» працівниками підприємства.

Також, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді в.о. директора КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго», будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушенні вимог п. 3 ч. 1ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав та надіслав на адресу УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції лист від 18.11. 2024 року № 673/03, яким відмовив спеціально уповноваженому суб`єкт у сфері протидії корупції, а саме УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України у наданні інформації, зокрема, про преміювання працівників підприємства, у тому числі стосовно себе як керівника підприємства, та про працевлаштування в КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» його близьких осіб, що унеможливило проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції», працівниками підприємства.

Адміністративна відповідальність за адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП, настає незалежно від одержання особою матеріальних чи нематеріальних благ, послуг, пільг або інших переваг.

Для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно констатувати: наявність у правопорушника факту приватного інтересу; наявності факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним інтересом та службовими чи представницькими повноваженнями на об`єктивність або неупередженість рішення.

Приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи. Такий інтерес може зумовлюватись особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, а також іншими обставинами.

Так, матеріалами справи підтверджено, що управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України звернулося до керівника КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» ОСОБА_1 з листом №58330-2024 від 30 жовтня 2024, з проханням надати інформацію про преміювання працівників підприємства, у тому числі себе як керівника КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго», та про працевлаштування в КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» його близьких осіб.

Також, у вказаному листі повідомлялось зокрема і те, що управлінням стратегічних розслідувань здійснюється збір доказів та інших фактичних даних про можливе порушення вимог антикорупційного законодавства колишнього в.о. директора КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» ОСОБА_2 та іншими посадовими особами підприємства.

30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 підписав та направив лист, яким відмовив Управлінню стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України у наданні інформації щодо преміювань працівників підприємства (в тому числі себе як керівника КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго»), інформації про працевлаштування в КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» близьких йому осіб, чим унеможливила проведення повної та всебічної перевірки дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» та, у разі виявлення порушень вимог Закону, притягнення її до відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з висновком судді першої інстанції, що приватний інтерес ОСОБА_1 у цьому випадку був зумовлений умисним прагненням не надавати інформацію стосовно себе, як керівника КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго», що вплинуло на об`єктивність або неупередженість прийняття такого рішення, адже таким чином ОСОБА_1 створював перешкоди проведенню перевірки дотримання ним, як суб`єктом на якого поширюється дія Закону № 1700-VII, вимог статті 28 цього ж Закону, при матеріальному забезпеченні (нарахуванні премій) та призначенні на посади своїх близьких осіб, а також для подальшого уникнення можливої відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями ОСОБА_1 полягала у наявності у нього повноважень, обов`язку та фактичної можливості надати на запит уповноваженого органу - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - відповідну інформацію щодо посадових осіб юридичної особи публічного права, в тому числі і щодо себе, яка не є персональними даними та не відноситься до конфіденційної інформації (інформації з обмеженим доступом). Більше того, як вбачається із матеріалів справи, Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України неодноразово зверталося до ОСОБА_1 про надання такої інформації, і останній так само відмовляв в її наданні.

Тому, вказана суперечність між приватним інтересом ОСОБА_1 , який полягав у ненаданні інформації щодо себе, та його службовими повноваженнями (фактично обов`язку надати таку інформацію) вплинула на об`єктивність і неупередженість прийняття ним рішення та вчинення дій як службової особи, а саме підписання листа від 30 жовтня 2024 року про відмову у наданні інформації стосовно преміювань працівників підприємства, в тому числі його як керівника КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» та інформації про працевлаштування в КПТМ ТОР «Тернопільтеплокомуненерго» близьких йому осіб.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вирішивши відмовити у наданні запитуваної інформацію уповноваженому органу Національної поліції України, ОСОБА_1 не повідомив у встановлених Законом випадках та порядку свого безпосереднього керівника, а саме Тернопільську обласну раду, про наявність у нього реального конфлікту інтересів та не вжив передбачених статтею 28 Закону заходів на врегулювання конфлікту інтересів, що підтверджується безпосередньо листами Тернопільської обласної ради №09-1102 від 21.11.2024, №09-8 від 04.01.2025, №09-37 від 14.01.2025.

Таким чином, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , при наявності суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливав на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень та вчинення дій, не повідомивши безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Також, слід зазначити, що у порядку статті 23 Закону України Про Національну поліцію (а саме частина 1 пункти 3, 36), поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. За письмовим запитом в установленому законом порядку безоплатно одержує від державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб державної форми власності інформацію, необхідну для виконання визначених цим Законом завдань та повноважень поліції, у тому числі стосовно військовополонених, у вигляді та у формі, що зазначені в такому запиті. Суб`єкти, яким адресовано відповідний запит, зобов`язані протягом трьох днів, а в разі неможливості - не пізніше десятиденного строку з дня отримання запиту, надати відповідну інформацію або повідомити про причини, що перешкоджають її наданню.

Пунктом 6 «Положення про Національну поліцію України», затвердженого постановою КМУ № 877 від 28.10.2015 передбачено, що Національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань; користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами.

У надісланому ОСОБА_1 листі № 58330-2024 від 30 жовтня 2024 уповноважена особа Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України виклала мету свого звернення, підстави та нормативно-правову базу, на підставі якої вони звертаються за вказаною інформацією, у тому числі посилаючись на положення Закону України Про захист персональних даних, який не відносить до інформації з обмеженим доступом інформацію, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень, а також інформацію про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна.

Апеляційний суд вважає непереконливими доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 , за досліджених судом обставин, відсутній конфлікт інтересів і тому він не вчиняв правопорушення, передбачені ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки такі твердження спростовуються зібраними та дослідженими по справі доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання вини суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.

Посилання апелянта на те, що у надісланому УСР в Тернопільській області ДСР НПУ запиті містилося посилання на ч. 2 ст. 251 КУпАП, що дало підстави адресату вважати, що на момент звернення із запитом підрозділ територіального органу здійснює провадження у справі про адміністративні правопорушення, проте у ньому відсутні достатні відомості про наявність вказаного провадження, тому при підготовці і підписані відповіді в.о. директора КПТМ ТОР Тернопількомуненерго ОСОБА_1 про відмову у наданні документів та інформації, в його діях була відсутня суперечність між його приватним інтересом та його службовими повноваженнями, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно ст. 255 КУпАП, працівники Національної поліції уповноважені на складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією за статтями 172-4 - 172-9 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону №1700-VII за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 цього Закону притягуються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової, дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський для виконання покладених на поліцію завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Пунктом 6 Положення про Національну поліцію України, затвердженого Постановою КМУ № 877 від 28 жовтня 2015 року передбачено, що Національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань.

Також, пп. 3 п. 1 розділу II Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, затвердженого наказом НП України від 23 жовтня 2019 року № 1077 передбачено, що одним із завдань Департаменту є реалізація повноважень Національної поліції України в частині протидії корупції і кримінальної корупції серед посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вжиття заходів з метою виявлення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та їх припинення відповідно до законодавства України.

Підпунктом 26 пункту 1 розділу III зазначеного Положення визначено, що Департамент стратегічних розслідувань НП України здійснює збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, а підпунктом 3 пункту 1 розділу IV цього ж Положення передбачено, що Департамент стратегічних розслідувань НП України має право відповідно до компетенції в установленому порядку одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх обладнань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього функцій.

Відповідно до ч. 1 та п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 60 Закону № 1700-VII особам, зазначеним у пунктах 1, 2, 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, а також особам, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, забороняється: відмовляти фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом; надавати несвоєчасно, недостовірну чи не в повному обсязі інформацію, яка підлягає наданню відповідно до Закону № 1700-VII. Не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом інформація про розміри, види оплати праці, матеріальної допомоги та будь-яких інших виплат з бюджету; про конфлікт інтересів осіб, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, та заходи з його врегулювання.

А відтак, враховуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що органи Національної поліції наділені повноваженнями з`ясування обставин можливого вчинення адміністративних правопорушень, а також складання протоколів про вчинення адміністративних порушень пов`язаних з корупцією, що спростовують доводи сторони захисту про відсутність підстав для збору інформацію без наявного адміністративного провадження.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду про те, що в.о. керівника КПТМ Тернопількомуненерго з моменту надходження до нього на підпис листа від 30 жовтня 2024 року №673/03 про відмову в наданні інформації на запит УСР в Тернопільській області ДСР НПУ, а саме інформації відносно себе, як посадової особи КПТМ Тернопількомуненерго, виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його приватним інтересом у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе інформації на письмовий запит УСР в Тернопільській області ДСР НПУ з метою уникнення проведення перевірки дотримання ним, як суб`єктом декларування, вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», та уникнення відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, які передбачені ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, наявність якого впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень.

А тому, висновок суду першої інстанції, що оскільки КПТМ Тернопількомуненерго належить до сфери управління Тернопільської обласної ради, то про наявність реального конфлікту інтересів ОСОБА_1 зобов`язаний повідомляти Тернопільську обласну раду, є правильним.

Той факт, що стороною захисту долучено до адміністративних матеріалів докази, які свідчать про те, що преміювання ОСОБА_1 за період роботи не здійснювалось, а також відсутні відомості щодо призначення/звільнення ним близьких родичів серед працівників КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 інших корупційних правопорушень, не є предметом розгляду даної справи та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, які передбачені ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до вимог чинного законодавства, суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, які складені саме за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, а суд апеляційної інстанції - в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Твердження сторони захисту про те, що управління УСР в Тернопільській області ДСР НПУ штучно створило ситуацію, в якій опинився ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось вище, на підставі абз. 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», пп.4 п.4, пп. 2 п.6 Положення про Національну поліцію, п.п.3 п.1 розділу ІІ, п.п.26 п.1 розділу III, п.п.3 п.1, п.п.3 п.3 розділу IV Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, ч.2 ст.251 та ст.255 КУпАП органи Національної поліції наділені повноваженнями вживати заходи з метою виявлення корупційних правопорушень та їх припинення відповідно до законодавства України, а також складати протокол про адміністративне правопорушення.

До того ж, з моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень та по теперішній час, останній та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо незаконності дій працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення. Тобто незаконність дій працівників поліції не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення.

Узагальнюючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.172-7 КУпАП - як неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та за ч.2 ст.172-7 КУпАП - як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Відтак, посилання апелянта на те, що постанова місцевого суду не відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суд, відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП, повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи та ухвалив рішення, з яким суд апеляційної інстанції погоджується.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Враховуючи вказане вище, постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Строценя Т.О. залишити без задоволення, а постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя