ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/625/25 Справа № 181/2151/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, апеляційну скаргу адвоката Оропай О.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, навідник мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 жовтня 2024 року приблизно о 15.40 годині військовослужбовець ОСОБА_1 на території тимчасової дислокації підрозділу в/ч НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 відкрито відмовився виконувати усний наказ командира для зайняття оборони на позиції «Пляж».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Оропай О.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції.

Обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Оропай О.В. у судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 21 жовтня 2024 року приблизно о 15.40 годині військовослужбовець ОСОБА_1 на території тимчасової дислокації підрозділу в/ч НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 відкрито відмовився виконувати усний наказ командира для зайняття оборони на позиції «Пляж», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП.

В обґрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_1 суд першої інстанції поклав протокол про військове адміністративне правопорушення А2167 №78 від 21.10.2024 року за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , службову характеристику, та інші матеріали справи.

Так, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , досліджених судом першої інстанції, у їх присутності 21.10.2024 року ОСОБА_1 було доведено законний усний наказ командира про вибуття в район виконання бойового завдання для зайняття оборони, проте він відмовився від його виконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини справи, вирішив їх в точній відповідності із законом, повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, та підстав для визнання постанови суду першої інстанції незаконною, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за мобілізацією, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до змісту протоколу про військове адміністративне правопорушення ОСОБА_1 у порушенням вимог ст. ст. 9,11,16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП відмовився від виконання законних вимог командира (а.с.1-2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо фактичних обставин справи підтверджують зміст протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі якого та у сукупності з іншими доказами він визнаний винуватим у вчиненні військового адміністративного правопорушення, сумніви у достовірності пояснень вказаних свідків відсутні.

При цьому стороною захисту, у межах існуючих у неї прав на подання доказів, не надано будь-яких відомостей на спростування винуватості ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції з фактичних обставин справи та про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, є правильними, ґрунтуються на сукупності досліджених та оцінених доказів, які не містять суперечностей.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не визнає факт вчинення адміністративного правопорушення, вину у вчиненому адміністративному правопорушенні заперечує, свої пояснення щодо правопорушення він не надавав, є неспроможними, та спростовуються викладеним вище.

Доводи апеляційної скарги, що доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведена поза розумним сумнівом, про що наголошено у рішенні ЄСПЛ « Кобець проти України», є також неслушними, оскільки винуватість ОСОБА_1 підтверджена сукупністю доказів, якими є письмові пояснення свідків, службова характеристика ОСОБА_1 , підписання протоколу та інші.

З аналогічних підстав є також неспроможними доводи апеляційної скарги, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи. Протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні статті 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення встановлює виявлені порушення, проте, не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав і обов`язків. Відомості протоколу про адміністративне правопорушення підлягають підтвердженню належними, допустимими та достатніми доказами. Наведені вимоги судом першої інстанції було дотримано, про що наголошено вище.

Таким чином доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови, із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Оропай Олексія Віталійовича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року про визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко