ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/37561/24

Провадження № 3/947/776/25

06.05.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 173806 від 14.11.2024 року ),

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 173806 від 14.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , 14.11.2024 о 21.15 год. в м. Одеса, проспект Небесної Сотні, 118а, керував ТЗ будучи позбавленим права керування (постанова Приморського суду справа № 522/1629/24, провадження № 3/522/1380/24), чим порушив п. 2.1а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ.

За таких обставин, особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.1(а) «Правил дорожнього руху» України, за що відповідальність передбачена за ч.5 ст.126 КУпАП.

Адвокат Алексєєв В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 надав суду свої письмові заперечення, згідно яких просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, приходить до переконання, що в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.5 ст.126 КУпАП оскільки останній не порушував вищезазначені вимоги «Правил дорожнього руху» України п.2.1(а) «Правил дорожнього руху» України, що підтверджується наявними матеріалами справи та долученими до нього документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає виключно у разі вчинення особою протягом одного року повторного адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 24 цієї ж статті, однак, як вбачається з матеріалів справи та постанови Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/1629/24, на яку помилково посилається орган, що склав протокол, ОСОБА_1 був визнаний винним не за ч.ч. 24 ст. 126 КУпАП, а за ч. 3 ст. 130 КУпАП та одночасно за ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто у справі, яка вже сама по собі потребувала підтвердження повторності, що прямо виключає можливість вважати її первинним правопорушенням для цілей кваліфікації наступного діяння як повторного, а отже, відсутність факту притягнення особи до відповідальності саме за порушення, передбачені ч.ч. 24 ст. 126 КУпАП у межах річного строку, виключає юридичну можливість кваліфікації нових дій ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП через відсутність такого обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, як повторність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, а відповідно до ст. 252 КУпАП оцінка доказів має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, у той час як відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний встановити наявність усіх елементів складу правопорушення, однак у даному випадку матеріали справи не містять підтвердження факту повторності правопорушення, що є ключовою умовою для настання відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а отже, відсутній один із необхідних юридичних елементів складу адміністративного правопорушення; додатково, повторне надходження матеріалів до суду 27.01.2025 без усунення суттєвих недоліків, зазначених у постанові Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024, свідчить про грубе порушення процесуальних норм.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, презумпція невинуватості є однією з фундаментальних засад правосуддя, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним рішенням суду, причому всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; аналогічна правова позиція викладена у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях у справах «Кобець проти України», «Берктай проти Туреччини», «Лавенте проти Латвії», де чітко сформульовано стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом», що вимагає наявності переконливих, узгоджених і неспростовних доказів, яких у матеріалах справи щодо ОСОБА_1 не міститься, що унеможливлює встановлення його вини відповідно до принципу юридичної визначеності та законності.

Враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, встановлено, що в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 відсутні елементи, які є обов`язковими для наявності складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Зокрема, матеріали справи не підтверджують факт вчинення повторного протягом року порушення, передбаченого частинами 24 зазначеної статті, що є обов`язковою юридичною передумовою для кваліфікації дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Водночас посилання на постанову Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/1629/24 як на підставу для встановлення повторності є необґрунтованим, оскільки вона вже стосувалася порушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто не могла слугувати первинною кваліфікацією для цілей повторного притягнення.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням вимог ст. ст. 251, 252, 256 КУпАП, що проявилося у відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 , зокрема не було зібрано жодних матеріалів, які б однозначно підтверджували факт наявності у його діях ознак правопорушення в розумінні ч. 5 ст. 126 КУпАП. Протокол не містить конкретизованих посилань на обставини, що підтверджують склад правопорушення, не обґрунтовує кваліфікацію правопорушення в контексті обов`язкових елементів його об`єктивної та суб`єктивної сторін, а також суперечить вимогам об`єктивності й повноти дослідження обставин, закріплених у ст. 280 КУпАП.

Оцінка зібраних матеріалів у справі дозволяє дійти правового висновку, що діяння ОСОБА_1 не містить юридично значущих ознак складу адміністративного правопорушення як з точки зору відсутності юридичного факту повторності, так і з огляду на недоведеність вини та брак належної доказової бази. Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення (факт повторного керування ТЗ без права на це) не підтверджується належними доказами, а суб`єктивна сторона (наявність вини у формі умислу чи необережності) залишається недоведеною. За таких умов кваліфікація дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП є неправильною та необґрунтованою, а сам протокол юридично нікчемним.

У зв`язку із викладеним, з урахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, та вимог практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими всі сумніви щодо вини особи тлумачаться на її користь, провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП підлягає обов`язковому закриттю через відсутність складу адміністративного правопорушення.

У діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки відповідно до положень цієї норми відповідальність настає виключно у разі повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами 24 ст. 126 КУпАП, чого у даному випадку не встановлено, адже матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів факту первинного притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказані частини зазначеної статті, а постанова Приморського районного суду м. Одеси, на яку посилається орган, що склав протокол, стосується кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП, що не створює підстав для визнання вчиненого діяння повторним правопорушенням у контексті вимог ч. 5 ст. 126 КУпАП; додатково, з урахуванням положень ст.ст. 7, 19, 251252, 280 КУпАП та ст. 62 Конституції України, вина особи не підтверджена належними доказами, усі сумніви щодо доведеності вини мають тлумачитися на її користь, а протокол складено з істотними порушеннями вимог закону, що виключає можливість використання викладених у ньому відомостей як доказів у суді, внаслідок чого відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є беззаперечною правовою підставою для закриття провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 33-35, 38, 40, 126 ч.5, п.1 ч.1 ст. 247, 278-292 КпАП України

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , передбаченої ч.5 ст.126 КУпАП закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях останньої складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси Іванчук В. М.