Справа № 165/948/25 Провадження №33/802/306/25 Головуючий у 1 інстанції:Василюк А. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної

відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Чернявського Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Чернявського Р.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працює бухгалтером у ТзОВ «Нововолинський М`ясокомбінат», до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 02 березня 2025 року близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство фізичного характеру стосовно своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3 , а саме нанесла удар долонею в область шиї, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 02 березня 2025 року близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 , оскільки в іі присутності вчинила фізичне насильство стосовно своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , вчинивши правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Чернявський Р.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Захисник звертає увагу, що суд першої інстанції неповно та невсебічно з`ясував обставини справи, при цьому, залишив поза увагою, що в протоколах про адміністративне правопорушення не зазначено наслідки, які настали або могли настати для здоров`я потерпілих внаслідок психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_1 . Вважає в матеріалах справи відсутні докази, які доводять вчинення ОСОБА_1 психологічного чи фізичного насильства ураховуючи, що зі змісту диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КпАП України вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, а суд першої інстанції вказані обставини до уваги не взяв та розглянув справу формально.

З огляду на наведене захисник просить скасувати оскаржену постанову, а провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КпАП України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, суддя доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачають, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, згідно з Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Судом першої інстанції ці вимоги закону, при винесенні постанови, враховано та дотримано в повному обсязі.

Так, незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своє вини у вчиненні домашнього насильства, її винуватість у вчиненні інкримінованого їй правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД №430047, серії ВАД №430046 від 02 березня 2025 року, рапортом, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , заявою ОСОБА_4 та іншими матеріалами справи.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В своїй сукупності наведені вище докази узгоджуються з письмовими поясненнями потерпілих та підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисного вчинення дій фізичного та психологічного характеру стосовно своїх малолітніх доньок, що тягне за собою відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених доказів у суду відсутні.

Обгрунтовано судом першої інстанції констатовано, що безпідставними є зауваження захисника про те, що дії ОСОБА_1 працівниками поліції були кваліфіковані за ст. 173 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення також є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то жодним чином не можна робити висновок про недоведеність вчинення домашнього насильства, як про це вказує захисник в апеляційній скарзі.

Враховуючи актуальність запобігання та протидію домашньому насильству, відсутність підстав оговорювати ОСОБА_1 у її малолітніх дітей, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими.

Обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на думку апелянта, слугують підставами для закриття провадження у справі, є необґрунтованими і недостатніми, тому суд їх не бере до уваги.

При цьому, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КпАП України апелянтом не надано ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином усі інші доводи захисника, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, шляхом закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, - тобто у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Чернявського Руслана Івановича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук