Справа № 484/203/25
Провадження № 3/484/312/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.05.2025 року м. Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Паньков Д.А., розглянувши матеріали, які надійшли до суду від Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 130 ч. 1 КУпАП,

У С Т А Н О В И В :

04.01.2025 року о 19:13 год. в м.Первомайськ Миколаївської області, по вул. Одеській, 80, ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем AUDI А4, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, особисто знайомився з матеріалами справи в суді.

Від захисника ОСОБА_1 , адвоката Цехотської Т.В. надійшли письмові заперечення, в яких захисник просила закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності. Свою позицію по справі пояснює тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_3 , 04.01.2025 року керуючи транспортним засобом виконував невідкладне доручення з організації забезпечення виконання бойового завдання викладеного в терміновому розпорядження вищого штабу від 04.01.2025 року щодо забезпечення бойової готовності підрозділів ВЧ, а тому був вимушений відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, так як це могло зайняти тривалий час. На підтвердження надала адресований суду лист за підписом ТВО командира ВЧ НОМЕР_3 , де також зазначено що ОСОБА_1 виконував термінове доручення, від якого залежало виконання бойових завдань підрозділами ВЧ і в подальшому розпорядження було своєчасно виконано, а тому командир ВЧ просить не позбавляти ОСОБА_1 права керування автомобілем, оскільки це негативно вплине на боєздатність підрозділів військової частини.

Крім вищезазначеного захисник звернула увагу на порушення допущені поліцейськими під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 , оскільки протокол було складено без відеофіксації.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП повністю підтверджується наданими суду матеріалами: відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 04.01.2025 року серії ЕПР1 № 212938, доданим до протоколу відеозаписом, на якому зафіксована відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки не заперечує факт керування транспортним засобом та фактично підтверджує факт вживання алкогольних напоїв перед тим як сісти за кермо (після того, як поліцейський стверджує, що чує від водія запах алкоголю, ОСОБА_1 відповідає «поужинав трошки»).

При цьому поліцейським здійснювався відеозапис на нагрудну камеру відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що досліджені докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, а вина водія у вчиненому правопорушенні повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами провадження.

Відповідно до положень ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Поняття «крайня необхідність» розкрито у ст. 18 КУпАП, згідно якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Пунктом 4 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі за № 686/5225/17, суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім.

Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Обставини дії ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності, викладені у письмових поясненнях захисника та листі ТВО командира ВЧ НОМЕР_3 не можуть бути враховані судом, як такі що дають підстави для закриття провадження у адміністративній справі, оскільки ці обставини не можуть бути перевірені судом наданими документами, а їх існування викликає сумнів, оскільки під час зупинки працівниками поліції водій ОСОБА_1 на них не посилався, та не пояснював свою відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння терміновою службовою необхідністю.

Посилання захисника та командира ВЧ на те, що позбавлення ОСОБА_1 права керування автомобілем буде перешкоджати йому в подальшому належному виконанні бойових завдань при проходженні служби в ЗСУ, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки санкція за вчинене правопорушення передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто санкція ч.1 ст.130КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення.

Інші порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 з боку працівників поліції, на які посилається захисник, в даному випадку не є суттєвими та не спростовують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, будучи зупиненим під час керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

За наведених обставин слід визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому ст. 130 ч. 1 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 40-1 КУпАП слід стягнути з нього судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 130 ч. 1 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі - 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Роз`яснити, що на підставі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: