Справа № 167/331/25 Провадження №33/802/314/25 Головуючий у 1 інстанції:Требик В. Б.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника Мартинюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 ), одруженого, має на утриманні одну дитину, т.в.о. директора ТОВ «Агротехніка», проживає в АДРЕСА_1 , на постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 05 квітня 2025 року о 20:14 на вул. Чорновола у м. Рожищі Луцького району Волинської області ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова), керував автомобілем марки «Сітроен Берлінго» (д.н.з. НОМЕР_2 ) і, на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд щодо визначення стану сп`яніння, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржену постанову в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Апелянт повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, сплатив визначений судом першої інстанції штраф та не ставить під сумнів встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи. Разом з тим зазначає, що накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом загрожує його трудовій діяльності та можливості отримувати доходи для утримання сім`ї. Зазначає, що є керівником ТзОВ «АГРОТЕХНІКА», яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а забезпечення функціонування згаданого підприємства без використання службового автомобіля є неможливим.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Мартинюка С.В., доходжу наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.

Разом з тим, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок судді в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Вимоги апелянта про скасування рішення суду в частині накладення стягнення обґрунтовані тим, що він розкаюється у вчиненому правопорушенні, щиро засуджує свій вчинок, зазначає, що повсякденне життя та робочі обов`язки пов`язані з необхідністю керувати транспортним засобом, зокрема, необхідні часті робочі поїздки, доїзд до місця роботи.

Під час апеляційного розгляду до суду подано клопотання співзасновника ТзОВ «Агротехніка» Сергія Горлача про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України в частині позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік із передачею матеріалів справи на розгляд трудовому колективу ТзОВ «АГРОТЕХНІКА».

Поміж тим, суд не може ігнорувати санкцію ч. 1 ст. 130 КпАП України, якою передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто безальтернативне стягнення.

Відповідно до ст. 23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КпАП України, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130 КпАП України, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Поміж тим, ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, з ознаками алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак, проігнорував згадану заборону.

З огляду на наведене, позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 , необхідність керування ним транспортним засобом у зв`язку з посадовими обов`язками та сімейними обставинами, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КпАП України України, вимогам ст.ст. 33, 34 КпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.

Також безпідставним є клопотання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності із передачею матеріалів адміністративної справи стосовно нього на розгляд трудового колективу ТзОВ «АГРОТЕХНІКА», оскільки ст. 21 КпАП України чітко встановлено, що особи, які вчинили правопорушення, передбачені частинами другою - четвертою ст. 126 та ст. 130 не можуть бути звільнені від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук