Справа № 598/469/25
провадження № 3/598/245/2025
ПОСТАНОВА

іменем України

"30" квітня 2025 р. Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Гудима І.В., за участі захисника Кушки О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Збаражі матеріали, які надійшли з відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, особи з інвалідністю III групи, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 122-2, ст. 124, ч. 2 ст. 130 КпАП України,

в с т а н о в и в :

03 лютого 2025 року о 00 годині 35 хвилини ОСОБА_1 в смт Вишнівець на вул.Майдан Шевченка Вишнівецької ТГ Кременецького району Тернопільської області, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_2 , не зупинився на вимогу працівників поліції, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.

Також, 03 лютого 2025 року о 00 годині 35 хвилини ОСОБА_1 в смт Вишнівець на вул.Майдан Шевченка Вишнівецької ТГ Кременецького району Тернопільської області, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_2 , відмовився на вимогу поліцейського від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №237064 від 03.02.2025 року ОСОБА_1 «03 лютого 2025 року о 00 годині 36 хвилин в с.Лози по вул.Захисників України, 15, Вишнівецької ТГ Кременецького району Тернопільської області, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п. 2.3 (б), п. 12. Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з бетонною огорожею, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень».

Свою вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 не визнав і ствердив, що 03 лютого 2025 року приблизно о 00 годин 30 хвилин він не керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_2 . Вказаним автомобілем, що належить йому на праві власності, керувала в той час інша особа, прізвище якої він відмовляється назвати. При цьому, не заперечив тієї обставини, що він відмовився від проходження на вимогу поліцейських огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки на його думку були відсутні законні підстави для проведення такого огляду.

Захисником Кушкою О.М. було подано клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , так як останній автомобілем не керував.При цьому, ствердив, що в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно доводили вину останнього у скоєнні вищевказаних правопорушень та підтверджували ту обставину, що саме ОСОБА_1 керував 03 лютого 2025 року приблизно о 00 годин 30 хвилин автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_2 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи захисника, дослідивши письмові матеріали справи, дослідивши відеоматеріали, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2. ч.2 ст.130 КУпАП, знайшла своє підтвердження доказами по справі, а саме: письмовим рапортом помічника чергового відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кулиняк В.В. від 03.02.2025р. (а.с.2), схемою місця ДТП від 03.02.2025р. (а.с.3), письмовим рапортом інспектора СРПП ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області Віктора Крука (а.с.4), копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3993331 від 03.02.2025р. (а.с.5), копією постанови Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 травня 2024 року (а.с.23), відеофіксацією правопорушень, які знаходяться на DVD-носії (диску) (а.с.20), копією свідоцтва про повірку законодавчого регульованого засобу вимірювання техніки (с.с.11).

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина друга ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ч. 2 ст. 251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися

Частиною 1 статті 122-2 КпАП України передбачено, що невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу тягне за собою накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Згідно частини другої статті 130 КпАП України повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Виходячи з аналізу вказаної норми Закону, вбачається, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, містить декілька кваліфікуючих ознак, за наявності якої/яких, особі може бути інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України. Так, згідно з диспозицією ч.2 ст.130 КпАП України відповідальність за вказаною нормою Закону може наступати за повторне протягом року:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, передбаченої ч. 2 ст. 130 КпАП України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказана норма Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння передбачений ст. 266 КУпАП України, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року (далі за змістом Інструкція №1452/735).

Із відеозапису, відзнятого на нагрудну камеру працівників поліції, вбачається, що 03 лютого 2025 року під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 останньому було неодноразово запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він відмовився. Також, із даного відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч. 2 ст. 130 КпАП України та п. 2.5 Правил дорожнього руху України, мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я.

Матеріалами справи підтверджено, що водій ОСОБА_1 , який відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України мав обов`язок на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, ухилився від виконання цього обов`язку, що тягне за собою відповідальність за ч. 2 ст. 130 КпАП України.

Доводи захисника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що останній не керував транспортним засобом суд не приймає до уваги, оскільки спростовується вищенаведеним, в тому числі і відеозаписом події та письмовим поясненням інспектора ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта Віктора Крука.

Крім того, характер поведінки ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції свідчить про те, що саме він керував автомобілем. Так, ОСОБА_1 , власник автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_2 , через невеликий проміжок часу, після ДТП, під час огляду поліцейськими пошкодженого даного автомобіля, з`явився на місці ДТП. І хоча він і заперечив факт керування даним автомобілем, проте не зазначив про конкретну особу, зокрема її ім`я або прізвище, яка б потенційно, з його слів, могла керувати вказаним вище транспортним засобом. Відмовився він повідомити про особу, яка керувала транспортним засобом, і в судовому засіданні.

Також, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а саме автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н.з. НОМЕР_2 , підтверджується також і змістом постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3993331 від 03.02.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України, що мало місце 03 лютого 2025 року приблизно о 00 годин 36 хвилин (а.с.5).

Вважаю, що такі дії ОСОБА_1 свідчать про зловживання ним процесуальними правами з метою подальшого уникнення відповідальності та у зв`язку з усвідомленням того, що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У рішенні по справі «OHalloran and Francis v. The United Kingdom»[GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, досліджені судом докази доводять винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», тобто достовірно і достатньо підтверджують вчинення ним порушення вимог п. 2.4 та п. 2.5 ПДР України.

Окрім того, слід зауважити, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним, як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху, та не є таким, що саме по собі може вказувати на неможливість притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні встановлено, що дії поліцейських щодо зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , були законними, поліцейськими було дотримано порядок проведення огляду на стан сп`яніння, передбачений законом, а доводи сторони захисту, які викладені в клопотанні про закриття провадження у справі, суд вважає такими, що не спростовують доказів, наданих на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 та ч. 2 ст. 130 КУпАП. Зібрані по справі докази є належними та допустимими, взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачається правопорушення, передбачене: ч. 2 ст. 130 КпАП України, як за ознаками повторної протягом року відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння; ч. 1 ст. 122-2 КпАП України, як за ознаками невиконання водієм вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу.

При обранні міри адміністративного стягнення враховується ступінь та характер суспільної небезпечності вчинених правопорушень, особа правопорушника, а тому ОСОБА_1 слід піддати адміністративному штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Разом з тим, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №237064 від 03.02.2025 року та матеріали, що додані до нього, вважаю, що дана адміністративна справа в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України підлягає закриттю за відсутністю в діях його діях події та складу адміністративного правопорушення виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу (стаття 280 КпАП України).

Диспозиція ст. 124 КпАП України передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин.

При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення правил дорожнього руху.

Проте, у матеріалах справи відсутні вказані в диспозиції ст. 124 КпАП України наслідки, тобто пошкодження зазначених в цій статті об`єктів.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом не пошкодив майно третіх осіб, а пошкодив лише транспортний засіб, яким керував та який є його власністю. Отже в даному випадку, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що оскільки в даних матеріалах відсутні докази, які б свідчили про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 було спричинено пошкодження, крім автомобіля, який є його власністю, інших транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тому в частині притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України слід відмовити, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 36, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124, ч. 2 ст. 130 КпАП України, суддя,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 2 ст. 130 КпАП України, і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

В притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України відмовити, а дану справу провадженням закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На дану постанову може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисячі) гривень в дохід держави.

СУДДЯ Ігор ГУДИМА