Справа № 577/2578/25
Провадження № 3/577/768/25

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" травня 2025 р.

суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галян С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Конотопського РВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця, РНОКПП не виявлено,

за ч.2 та ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2025 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшли три справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколів автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 05 травня 2025 року вказані справи розподілені судді Галяну С.В. та присвоєно номери: № 577/2578/25 (3/577/768/25), № 577/2581/25 (3/577/769/25) та № 577/2583/25 (3/577/770/25).

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2025 року об`єднано в одне провадження справи № 577/2578/25 (3/577/768/25), № 577/2581/25 (3/577/769/25) та № 577/2583/25 (3/577/770/25) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та присвоєно справі єдиний номер № 577/2578/25 (3/577/768/25).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №605259 від 26.04.2025 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, оскільки 26 квітня 2025 року о 22:50 год. за адресою: АДРЕСА_2 умисно висловлював нецензурну лайку по відношенню до гр. ОСОБА_2 , чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Вчинив повторно протягом року.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №717002 від 26.04.2025 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки 26 квітня 2025 року о 22:50 год. за адресою: АДРЕСА_2 умисно висловлював нецензурну лайку по відношенню до гр. ОСОБА_3 , чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілого, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Вчинив повторно протягом року.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №717001 від 26.04.2025 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки 26 квітня 2025 року о 22:50 год. за адресою: АДРЕСА_2 умисно висловлював нецензурну лайку по відношенню до гр. ОСОБА_4 , чим завдав шкоду психологічному здоров`ю потерпілого, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Вчинив повторно протягом року.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяви про розгляд справи без його участі, свою провину у вчиненні адміністративних правопорушеннях визнав повністю.

Розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, у відповідності до ст. 252 КУпАП, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно ст. 1 завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Як вбачається із норм ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 3).

Обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП є настання певних наслідків від вчинення винуватою особою дій фізичного, психологічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілого, а саме завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. (п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Проте, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази того, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по відношенню до потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були спрямовані на вчинення діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру.

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних доказів на підтвердження завдання шкоди (так, якщо це психологічна шкода, то має бути довідки/висновки/акти психолога, який зафіксує отримання психологічної шкоди; якщо це фізична шкода, то доказом є відповідна довідка лікаря або інші докази, які свідчать про нанесення фізичної шкоди потерпілому).

Саме по собі звернення до правоохоронних органів не підтверджує факту вчинення домашнього насильства, натомість може свідчити про наявність конфлікту між сторонами, про що вказано у висновку Верховного Суду викладеному в постанові № 761/27704/20 від 03 серпня 2021 року.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

Суд наголошує, що лише визнання вини особою відносно якої складений протокол не свідчить про доведеність події та складу інкримінованого правопорушення.

З долученого висновку за результатами опитування та психологічної діагностики ОСОБА_2 від 29.04.2025 року вбачається, що провідний психолог спеціалізованої служби «Мобільна бригада соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі» Конотопського міського центру соціальних служб ОСОБА_5 надала висновок про те, що психоемоційний стан ОСОБА_2 є наслідком стресу, в якому перебуває жінка. Психологічне насильство є чинником, який негативно впливає на психічне та фізичне здоров`я жінки та може погіршувати його. Основною потребою є потреба в безпеці та психологічному комфорті.

Однак висновок не підтверджує та у висновку не зазначено, що саме діями ОСОБА_1 , які виразилися в умисному висловлюванні нецензурної лайки 26 квітня 2025 року по відношенню до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було завдано шкоду психологічному здоров`ю останніх.

Також, наданий до справи висновок за результатами психологічної діагностики, суддя не бере до уваги, оскільки він наданий психологом діяльність якого не підтверджена ліцензією. Для роботи в цій сфері потрібна не тільки професійна освіта, а й оформлення документів. Основним документом, без якого неможливо зайнятися психологічною практикою, є диплом про закінчення вищого навчального закладу із профілем психології. На додаток до диплома необхідно отримати ліцензію на право практикувати психологію. Ліцензія підтверджує, що психолог пройшов спеціальне навчання та успішно склав усі необхідні іспити, і має право працювати у цій сфері. Для отримання ліцензії психолог повинен надати документи, що підтверджують його кваліфікацію, такі як довідки про проходження курсів додаткової освіти, сертифікати про стажування тощо.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22.05.2024 року, який набрав чинності 19.12.2024 року, передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22.05.2024 року, який набрав чинності 19.12.2024 року, передбачає настання адміністративної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Диспозиція ч. 3 ст. 173-2 КУпАП в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22.05.2024 року, який набрав чинності 19.12.2024 року, передбачає настання адміністративної відповідальності за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

За такого, зі змісту диспозиції ч. 1, ч. 2 та ч.3 ст. 173-2 КУпАП (в редакції ЗУ № 3733-IX від 22.05.2024 року) слідує, що адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства на даний час настає виключно у випадку, якщо в результаті вчинення такого діяння була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства настає виключно у випадку, якщо внаслідок умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру обов`язково настали наслідки у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суддя звертає увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 605259 від 26.04.2025 року не долучено доказів, що ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 чи ч. 2 ст. 173-2 КУпАП в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22.05.2024 року, який набрав чинності 19.12.2024 року.

Також, у протоколах про адміністративне правопорушення від 26.04.2025 року серії ВАД №717002 та серії ВАД 717001 при викладенні об`єктивної сторони правопорушення не зазначено, що дії вчинені ОСОБА_1 відносно малолітньої чи неповнолітньої особи, як це вимагає диспозиція ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Відтак, оскільки у протоколах не вказано об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, тому неможливо кваліфікувати його дії за частиною 2 ст.173-2 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП виноситься постанова про закриття провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. 173-2, 247, 283, 284, 287, 289, 290 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження по справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 та ч. 3 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: С. В. Галян