ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/437/25
Провадження № 3/131/255/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" травня 2025 р. м. Іллінці

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Марчук В.І., при секретарі судових засідань Яременко Г.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Мазай Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого по АДРЕСА_1 , пенсіонера

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №252345, складеного 20 лютого 2025 року інспектором Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Оцупком О.Ю., «20 лютого 2025 року близько 19 год. 10 хв. по автодорозі Р-33 ОСОБА_1 (так зазначено в протоколі) керуючи транспортним засобом AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу під час об`їзду перешкоди та допустив зіткнення із автомобілем МЕРСЕДЕС, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.1 ПДР України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

До даного протоколу про адміністративне правопорушення долучено схему місця ДТП, копію рапорту старшого інспектора чергового ЧЧ СМ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Андрія РОМАНЦЯ від 20.02.2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та рапорт поліцейського СРПП Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Оцупка О.Ю.

В ході розгляду справ ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, просив провадження в справі закрити. Вказав, що здійснював рух у відповідності до вимог ПДР. Вважає причиною вказаної дорожньо-транспортної події здійснення іншим учасником ДТП, ОСОБА_2 , маневру обгону з правої сторони по узбіччю дороги транспортного засобу під його керуванням в той момент, коли він зменшив швидкість руху перед проїздом ямковості на дорозі.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Мазай Н.В., просила провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, вказала, що сам факт ДТП ОСОБА_1 не заперечує, участь в ДТП автомобіля під його керуванням також, але вважає, що саме інший учасник ДТП, водій ОСОБА_2 , грубо порушив ПДР України, що призвело до ДТП. Так, відповідно до п. 1.10. 1 ПДР обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом па смугу зустрічного руху. Тобто, маневр обгону за ПДР дозволено лише з лівої сторони. Відповідно до п. 11.13. ПДР забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил. Натомість, водій автомобіля марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 рухався саме узбіччям за відсутності дозволених обставин такого руху, тобто порушуючи вимоги щонайменше п.п. 10.1. 11.13. 13.1 ПДР, що також вбачається і зі змісту схеми ДТП від 20.02.2025 року.

З урахуванням наведеного, сторона захисту вважає, що саме грубе порушення ПДР України ОСОБА_2 було причиною ДТП (зіткнення транспортних засобів), що вказує і на причинний зв`язок між наслідками ДТП у вигляді пошкодження транспортних засобів і порушенням ним ПДР України. У даній конкретній дорожній обстановці водій ОСОБА_1 не міг передбачити таких умисних протиправних (в порушення вимог ПДР України) дій керманича автомобіля марки Мерседес ОСОБА_2 .

Крім того, посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.07.2020 року у справі № 632/313/16-к (провадження № 51-2113км 19), згідно яких відповідальність водія виключається, якщо інший водій допустив порушення ПДР, яке перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а також якщо дорожня обстановка (наприклад, наявність відповідних дорожніх знаків) давала підстави водію розраховувати на додержання правил іншим водієм.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його представника, інспектора СРПП Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Олександра БЕРЕЗЮКА, та свідків, дослідивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного висновку.

Статтею 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справи про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа), розглядаючи та вирішуючи справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктом 13.1 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення ним, як учасником дорожнього руху, вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При цьому, фактично, суду не надано достатніх об`єктивних та достовірних доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б вказували на те, що саме дії ОСОБА_1 знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення. Матеріали справи не містять доказів того, що саме порушення ОСОБА_1 ПДР знаходяться в причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що настали.

Натомість, судом в ході розгляду справи встановлено, що саме інший учасник ДТП ОСОБА_2 допустив порушення ПДР, яке перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка (оскільки в якості потерпілого в ході оформлення матеріалів адміністративного правопорушення не визнавався та клопотання про визнання потерпілим в ході судового розгляду не заявляв) ОСОБА_2 підтвердив, що 20.02.2025 року, керуючи транспортним засобом марки МЕРСЕДЕС, д.н.з. НОМЕР_2 , для уникнення пошкодження його транспортного засобу, оскільки дорожнє покриття ділянки дороги, по якій здійснювався рух, містить ямковість, здійснив обгін транспортного засобу, що рухався попереду нього в попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_1 , в порушення вимог ПДР України з правої сторони, виїхавши на узбіччя дороги. Вказав, що відносно нього протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пасажири транспортного засобу марки AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , допитані судом в судовому засіданні, вказали на ОСОБА_2 , який здійснив обгін транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , з правої сторони по узбіччю дороги, як на винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, судом не здобуто доказів винуватості ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, не можливо встановити, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, тому подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відсутні.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності суддя керується закріпленим у ст.62 і ст.129 Конституції України принципом забезпечення доведеності вини, згідно якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд керується презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал.

Положеннями ст.17 Закону України" Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду зправ людини" зобов`язало суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно з яким винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». При цьому, як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю складу та події адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.62, 129 Конституції України, ст. ст. 7, 124, 247, 251, 277, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Валентина МАРЧУК