ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 684/552/24

Провадження № 33/820/297/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., захисника ОСОБА_1 адвоката Бригиди В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Бригиди В.В. на постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 24 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

За постановою суду, 17 жовтня 2024 року близько 18 годин 58 хвилин, в АДРЕСА_2 , будучи притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23.09.2024 (справа №684/406/24), яка згідно з постановою Хмельницького апеляційного суду від 30.01.2025 залишена без змін, повторно протягом року, керував транспортним засобом електроскутер Liberty б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Алкотест Драгер 6810 або в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудному відеореєстраторі 7, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною другою статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Бригида В.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та закрити справу у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.

Окрім того, вказує, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , не належить до механічних транспортних засобів, тому особа, яка ним керувала, не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2.5 ПДР може нести виключно водій механічного транспортного засобу.

Вважає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, є недопустимим доказом, оскільки не є першоджерелом інформації, містить ознаки монтажу.

Крім того, працівники поліції не надали достатніх доказів законності зупинки транспортного засобу та доказів наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Таким чином, вважає, що постанову судді першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Бригиди В.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за повторне протягом року керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також і за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшла до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, при викладених у постанові обставинах.

Хоча ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП не визнає, його вина підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених місцевим та апеляційним судом. Зокрема, данними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1

№ 152880 від 17.10.2024, в якому зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення, факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушення п.2.5 Правил дорожнього руху;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі КНП «Старосинявська БЛ» від 17.10.2024, ;

- постанови Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23.09.2024, справа №684/406/24 (провадження 3/684/265/2024), згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік;

- постанови Хмельницького апеляційного суду від 30.01.2025, справа №684/406/24, відповідно до якої постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23.09.2024 залишено без змін;

- розписок про роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, від підпису у яких ОСОБА_1 відмовився та про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу;

- відеозапису означеної події із нагрудних камер поліцейських від 17.10.2024, які долучені до матеріалів справи, на яких зафіксовано факт керування ОСОБА_1 електроскутером Liberty б/н та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Алкотест Драгер 6810 та у медичному закладі.

Наведені докази узгоджуються із даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який наявний у матеріалах справи.

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, місцевим судом та судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції

З переглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що працівники поліції зупиняють електроскутер, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 . В ході спілкування із водієм, поліцейським було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим поліцейський неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовляється. Крім цього, поліцейський повідомив, що за таку відмову будуть складені матеріали про адміністративне правопорушення, у подальшому ОСОБА_1 не змінював свою позицію щодо небажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Працівник поліції роз`яснив права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП і склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за порушення п.2.5 ПДР, в його присутності, ОСОБА_1 від підпису та отримання протоколу відмовився. Крім того, під час спілкування із працівниками поліції, останній, жодного разу не повідомляв про те, що він має психічні вади, повідомляв лише, що має довідку, що спростовує відповідні аргументи апеляційної скарги.

Місцевим судом, в якості свідків було допитано працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які кожен окремо, пояснили суду, що 17.10.2024 вони спільно знаходились на чергуванні по вулиці Миру, у селищі Стара Синява. У вечірню пору доби їхав ОСОБА_1 на скутері без шолома, тому вони його зупинили та запропонували пройти огляд на визначення стану сп`яніння, так як виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, тремтіння рук, запах алкоголю з порожнини рота. Водій відмовився, тому був складений протокол. ОСОБА_2 знав ОСОБА_1 , оскільки він раніше складав відносно нього протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім цього, у цей же день, поліцейськими був складений протокол за ч.1 ст.130 КУпАП на знайомого ОСОБА_1 , який керував цим же електроскутером і пояснював, що скутер належить його товаришу ОСОБА_1 . Про психічні вади ОСОБА_1 поліцейським не було відомо.

Ці обставини спростовують, наведенні в апеляційній скарзі, твердження захисника та дають підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, а саме у повторному, протягом року, керуванні транспортним засобом та відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого. ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Захисник, натомість, не навів обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки судді. Доводи апеляційної скарги і матеріали справи не містять вказівок на порушення вимог закону, які були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Об`єктивних даних, які б вказували на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , в матеріалах справи не встановлено.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Твердження захисника Бригиди В.В. про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки транспортний засіб електроскутер Liberty, яким він керував, не є механічним транспортним засобом позбавлені підстав, з огляду на наступне.

Так, диспозиція статті 130 КУпАП визначає відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з усталеною практикою, при розгляді адміністративних справ, зазначених категорій, зокрема передбачених статтею 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема пункт 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №13-06, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами від 24.02.2023, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 тощо.

Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Цей термін охоплює всі види транспортних засобів, призначені для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Втім, норма статті 130 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.

У Правилах дорожнього руху відсутнє визначення такого виду транспорту, але чітко визначено поняття транспортного засобу - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Також у вищезгаданому Законі наведено визначення низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Головна зміна полягає у тому, що електоскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами.

Їх поділили на дві категорії:

- легкий персональний транспорт колісний засіб, що приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами потужністю в діапазоні до 1000 Вт. Може бути з одним, двома, трьома або чотирма колесами. Максимальна швидкість до 25 км/годину;

- низькошвидкісний приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами. Може також бути з різною кількістю коліс, але максимальна швидкість доходить до 50 км/годину. Споряджена маса не більше 600 кілограмів.

Зазначені зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 керував електроскутером із потужністю електродвигуна 1,2 кВт, що відповідає діапазону потужності, визначеного для мопеду, обладнаний конструктивними елементами управління (кермом, гальмами, сидінням, мотор-колесом), обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт, а тому, на підставі викладеного вище, доходжу висновку, що електричний скутер є транспортним засобом, в розумінні статті 130 КУпАП, і відтак в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом б) частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2023 (справа № 127/5920/22, провадження № 61-10553св22) використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

На підставі викладених вище обставин, вважаю, що доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд погоджується з висновком судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП.

Доводи сторони захисту про те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 є незаконним, оскільки працівники поліції не залучили свідків під час його проведення, не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із матеріалів провадження, під час проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння, поліцейськими застосовувались технічні засоби відеозапису, диск із відеозаписом події наявний в матеріалах справи. За таких обставин, у поліцейських не було підстав для залучення свідків під час проведення огляду останнього на стан сп`яніння.

Жодним чином не спростовують факту вчинення правопорушення, не впливають на кваліфікацію його дій та не звільняють ОСОБА_1 від встановленої законом відповідальності твердження сторони захисту про недопустимість відеозапису події, оскільки такий проведений з порушенням принципу безперервності.

Так, згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Як вбачається із диску, який наданий працівниками поліції, на ньому зафіксовані відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, які взаємодоповнюють один одного та в сукупності підтверджують обставини справи, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Запис цілісний та безперервний, отриманий поліцейським відповідно до вимог законодавства та не є електронним документом в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Так, зокрема, на відеозаписі повністю зафіксовано увесь перебіг події а саме: факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлення поліцейськими в процесі спілкування у ОСОБА_1 явних ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук), неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, у закладі охорони здоров`я та його відмова від проходження такого огляду.

Слід зазначити, що надані відеозаписи сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації; відеофайли є цілісними, безперервними і повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Отже, відеозапис події є належним та допустимим доказом. А тому, суддя місцевого суду обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини

ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що працівниками поліції було безпідставно зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки спростовуються даними відеозапису. Так, із відеозапису вбачається, що поліцейський проінформував останнього про причину зупинки, а саме про те, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом без захисного шолому, в порушення вимог п.2.3(г) ПДР.

Доводи сторони захисту про те, що з відеозапису подій не вбачається ознак алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу та не спростовують наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Оскільки зазначена норма передбачає відповідальність не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, але й за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння .

Закон не покладає на працівників поліції обов`язку беззаперечно доводити стан сп`яніння, якщо особа ухиляється від проходження відповідного огляду, тим самим перешкоджаючи встановленню свого фізіологічного стану. Тобто правопорушення полягає не у самому сп`янінні, а у відмові від огляду.

Крім того відеозапис, на який посилається сторона захисту, не є єдиним доказом і підкріплюється відомостями, зафіксованими у протоколі та направленні, в якому зазначені виявлені у процесі спілкування ознаки алкогольного сп`яніння (почервоніння очей та обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини роту), які складені уповноваженою службовою особою, яка діяла у межах компетенції .

Тому, доводи про відсутність ознак на відео не можуть бути покладені в основу висновку про відсутність правопорушення, оскільки: вони не нівелюють сам факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а відеозапис не замінює результати медичного огляду фізіологічного стану особи.

Твердження сторони захисту про те, що працівниками поліції не роз`яснено права ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються даними відеозапису події.

Зокрема, права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституцією України та ст. 268 КУпАП, були роз`ясненні ОСОБА_1 працівниками поліції, що слідує із даних відеозапису з місця події, а також такі були забезпечені ОСОБА_1 в процесі судового та апеляційного розглядів, в тому числі право користуватися правовою допомогою захисника, чим він скористався.

Протокол про адміністративне правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_1 , з якою погодився суддя, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця та інших обставин вчинення правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП. Знайшли вони своє відображення і у постанові, тобто при її постановлені суддя повністю вирішив питання, зазначені в ст. 283 КУпАП.

Тому твердження сторони захисту, що органами поліції та суддею не виконані вимоги ст. 256 КУпАП не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, з урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 24 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Бригиди В.В.- без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М. Кулеша