Справа № 162/242/25
Провадження № 3/162/176/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

з участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Міліщука С.Л.,

розглянувши у закритому судовому засіданні справу, що надійшла із ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії снайпера ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ),

за ч.2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №251584 від 03.03.2025 о 03 год 00 хв 14.02.2025 лейтенант ОСОБА_2 , начальник відділення начальник зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_2 ), перебуваючи у прикордонному наряді «Черговий командно-спостережного пункту» на околиці населенного пункту АДРЕСА_1 повинен був здійснити постановку наказу на прикордонний наряд «Пост спостереження» в межах п/зн 0461-0463 у складі старшого сержанта ОСОБА_1 спільно з двома військовослужбовцями, чого він не здійснив. У зв`язку з цим прикордонний наряд «Пост спостереження» в межах п/зн 0461-0463 у складі старшого сержанта ОСОБА_1 спільно з двома військовослужбовцями неналежним чином організували несення служби в прикордонному наряді, так як повинні були приховано спостерігати і прослуховувати за визначеною ділянкою, натоміть вони здійснювали мотіринг в межах п/зн 0461-0463 рб. Такими діями старший сержант ОСОБА_1 створив умови, що сприяли незаконному перетину державного кордону України двома особами. У зв`язку з вказаним ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п.4, 7 глави 1 розділу 2, п.5 глави 2 розділу 2 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС №1261 від 19.10.2015, ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.172-18 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що дійсно ніс службу в межах знаків 0461-0463 у період з 03 по 09 годину 14.02.2025. У той день погодні умови перешкоджали гарній видимості. Зазначив, що не визнає вини в інкримінованому йому порушенні, оскільки виконував прослуховування та спостерігав за відведеною ділянкою у межах знаків. Будь-яких порушень не вчиняв.

Адвокат Міліщук С.Л. зазначив щодо невідповідності вказаного у протоколі фактичним обставинам та доданим документам. Зауважив, що у провину ОСОБА_1 ставиться, зокрема, проведення моніторингу ділянки в межах прикордонних знаків, а не спостереження та прослуховування, яке б мало бути здійснено, хоча вказані поняття є тотожним і моніторинг включає в себе спостереження та прослуховування. Вказав, що згідно з доданим наказом про результати службового розслідування, частина, що стосується його довірителя, взагалі не містить вказівки, які порушення було встановлено в діях ОСОБА_1 . Крім того, у наказі вказано, що службове розслідування проведено з метою з`ясування причин та обставин, що призвели до ймовірного порушення ДКУ в районі прикордонних знаків 0463-0464. При цьому ОСОБА_1 ніс службу в межах інших знаків - 0461-0463, а будь яких документів, які б вказували на порушення кордону (виявлення осіб тощо) не міститься у матеріалах, тоді як ймовірність такого порушення не може тягнути за собою відповідальності, оскільки вона настає лише в разі доведеності вчинення, настання події такого порушення. На підставі викладеного просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Частина 2 ст.172-18 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.

Диспозиція даної норми є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють порядок несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 виконував службові обов`язки в прикордонному наряді «Пост спостереження» та порушив вимоги п.4, 7 глави 1 розділу 2, п.5 глави 2 розділу 2 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 19.10.2015 № 1261. Зазначені норми передбачають, що старший наряду несе повну відповідальність за охорону визначеної ділянки, точне виконання наказу на охорону державного кордону, дії і дисципліну підпорядкованих йому на період служби прикордонників; одержавши наказ на охорону державного кордону, старший наряду повинен з`ясувати завдання і знати: вид наряду та завдання, що покладаються на нього. Отримавши наказ, прикордонники з`ясовують отримане завдання, ставлять запитання, якщо вони виникають.

Водночас матеріали справи не містять жодних доказів з приводу того, що ОСОБА_1 був старшим прикордонного наряду, а також у протоколі вказано, що лейтенант ОСОБА_2 , начальник відділення начальник зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_2 ), повинен був здійснити постановку наказу на прикордонний наряд «Пост спостереження» в межах п/зн 0461-0463 у складі старшого сержанта ОСОБА_1 спільно з двома військовослужбовцями, чого він не здійснив.

До протоколу долучено копію довідки про виникнення обстановки від 14.02.2025, витяг з книги обліку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), витяг з розділу ІІ «Результати виконання бойових (спеціальних) завдань журналу бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 )», копію службового посвідчення серії НОМЕР_1 та службової характеристики ОСОБА_1 , копію наказу «Про результати службового розслідування» №629-АГ від 28.02.2025.

Проте вказані документи жодним чином не підтверджують безпосередньо фактичних даних, які свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, яке ставиться йому у вину.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи та по своїй правовій природі є документом, в якому уповноважений суб`єкт фіксує обставини вчинення правопорушення.

Із аналізу вказаних матеріалів суд не вбачає можливим встановити причиново-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю ОСОБА_1 та наслідками, що настали, докази на підтвердження яких у матеріалах справи відсутні.

Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, які би спростовували надані ним пояснення, суду не надано.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У свою чергу, згідно з п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд.

Крім цього, у рішенні по справі «Кобець проти України»(«Kobetsv. Ukraine») no. 16437/04ECHR14 лютого 2008 року у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Відтак, провадження по даній справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 172-18, ст.247, ст.251, 280, 283, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-18 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 02.05.2025.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ