Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8772/24 Головуючий у 1-й інст. Мороко С. В.
Номер провадження №33/4805/323/25
Категорія ч.3 ст.126 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Паламарчука Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року, якою останнього визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 25.10.2024 о 20 год 30 хв в смт Гришківці Бердичівського району по вул. Житомирська, 91, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами постановою від 08.08.2019 Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі, ВП № 53605868, чим порушив вимоги ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.3 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Паламарчук С.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Зокрема, вказує, що матеріали справи не містять доказів підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та правомірності його зупинки. Звертає увагу, що матеріали справи не містять відеозапису події, а рапорт поліцейського не може бути належним доказом у справі.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Розглянувши клопотання про поновлення строку, враховуючи зазначені у клопотанні обставини, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Захисник Паламарчук С.В. надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Апеляційну скаргу підтримує повністю, просить задовольнити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст.126 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №158865 від 25.10.2024, згідно якого ОСОБА_1 25.10.2024 о 20 год 30 хв в смт Гришківці Бердичівського району по вул. Житомирська, 91, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами постановою від 08.08.2019 Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі, ВП № 53605868, чим порушив вимоги ст.15 Закону України «Про дорожній рух». Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.3 ст.126 КУпАП (а.с.1,2); копію постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП № 53605868 від 08.08.2019 (а.с.7,8), рапорт від 25.10.2024 поліцейського УПП в Житомирській області (а.с.9); пояснення ОСОБА_1 , який в судовому засіданні пояснив, що сплачував аліменти і про обмеження його у праві керування транспортним засобом не знав.

В той же час, суд першої інстанції при винесення оскаржуваної постанови не звернув уваги на те, що працівниками поліції не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження факту правомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , хоча на такі обставини звертав увагу захисник у своєму клопотанні про закриття провадження у справі від 07.01.2025.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 положень Правил дорожнього руху, які б давали право працівникам поліції здійснити його законну зупинку. При цьому, наявний в матеріалах справи рапорт сержанта поліції В. Баранівського не можна покласти в основу обвинувачення особи у вчиненні адміністративного проступку, оскільки такий не містить посилання на конкретну причину зупинки та не підтверджений іншими доказами.

За таких обставин суд вважає, що водієм ОСОБА_1 не допущено порушень Правил дорожнього руху, чи інших дій, за які його транспортний засіб слід було зупинити, у зв`язку із чим, та за сукупністю з іншими обставинами, у даному конкретному випадку складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Згідно рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» суд зробив висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен дотримуватися процесуальної поведінки оцінювання доказів, визначеної кримінально-процесуальним законом.

Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Доктрина «плодів отруйного дерева» сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, оскільки законність зупинки його автомобіля не доведена доказами, а тому подальші дії працівників поліції знаходяться поза площиною поняття «здійсненні у відповідності до закону». Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Клопотання адвоката Паламарчука Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката Паламарчука Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці, - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич