Номер провадження: 33/813/743/25
Номер справи місцевого суду: 502/138/25
Головуючий у першій інстанції Березніков О. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 11.01.2025 року о 19 годині 35 хвилин по вул. Б. Хмельницького, 78, в м. Вилкове Ізмаїльського району керував автомобілем Фольксваген Гольф, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестеру Драгер, результат 1,29 ‰, що зафіксовано на відеозапис згідно ст. 266 КУпАП. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)судом першої інстанції було відмовлено у відкладенні розгляду справи, чим було обмежено права ОСОБА_1 у доступі до правосуддя;

2)судом першої інстанції не надано належної оцінки факту відсутності належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

3)судом першої інстанції не надано належної оцінки факту порушення права на захист, працівниками поліції, які не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України;

4)судом не надано належної оцінки тому факту, що працівниками поліції ОСОБА_1 не доставлявся до медичного закладу;

5)покази Драгера були отримані із порушенням порядку використання приладу Драгер;

6)судом першої інстанції не було досліджено та не було усунуто суперечливості, які мають істотне значення для розгляду справи, а саме щодо того, що нібито ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;

7)при прийнятті рішення, для забезпечення в даній справі досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_1 , від чого в даному випадку залежить здоров`я та життя його хворої матері інваліда, в частині доцільності позбавлення останнього права керування транспортними засобами, апелянт вважає за можливе апеляційному суду врахувати сімейні обставин ОСОБА_1 .

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 про розгляд справи на 02 квітня 2025 року на 10:30 год. В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№218549 від 11.01.2025 року з якого вбачається, що 11.01.2025 року о 19:35 год. по вул. Б. Хмельницького, 78, в м. Вилкове Ізмаїльського району ОСОБА_1 , керував автомобілем Фольксваген Гольф, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестеру Драгер, результат 1,29 ‰, Від проходження огляду у медичному закладі водій відмовився. ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП;

- письмові пояснення ОСОБА_1 з яких вбачається, що 11.01.2025 року він знаходився у своїх знайомих в м. Вилкове, де вживав алкогольні напої, а саме пиво. Після, він сів за кермо автомобіля Фольксваген Гольф, державний номерний знак НОМЕР_1 та поїхав додому. По вул. Б. Хмельницького його зупинили працівники поліції та в ході перевірки документів виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Потім працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, або проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 погодився пройти огляд за допомогою приладу Драгер. Результат якого виявився позитивним, а саме склав 1,29 ‰. З результатом ОСОБА_1 погодився;

- роздруківка тесту Драгер, з якого вбачається, що ОСОБА_1 11.01.2025 року о 19:41 год. пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Результат тесту 1,29 ‰. ОСОБА_1 було ознайомлено із даним результатом, про що міститься його особистий підпис;

- акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з якого вбачається що огляд проведено у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою приладу Драгер. Результат огляду на стан сп`яніння позитивний 1,29 ‰. ОСОБА_1 з результатом згоден, особисто підписав даний акт;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з якого вбачається, що водію ОСОБА_1 11.01.2025 року о 19:54 год. було запропоновано проїхати до Кілійської міської лікарні у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, однак останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, результат якого показав 1,29 ‰;

- довідка з якої вбачається, що ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 отримав 21.03.2019 року;

- довідка з якої вбачається, що ОСОБА_1 на протязі року за ст. 130 КУпАП не притягувався

- відеозапис, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що 11.01.2025 року приблизно о 19:35 год. працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Фольксваген Гольф, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Працівник поліції підійшов до транспортного засобу, представився, повідомила про причину зупинки згідно до п. 3 ст. Закону України «Про національну поліцію». Працівник поліції повідомила, що є інформація, про причетність до адміністративного правопорушення, а саме громадяни поскаржилися, що ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння керує транспортним засобом. ОСОБА_1 спитав працівника поліції чи вони впевнені, що поскаржилися саме на нього. Працівник поліції підтвердив. Також працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи передавав він право керування своїм транспортним засобом іншій особі, на що ОСОБА_1 сказав, що ні. Також працівником поліції було зауважено на тому, що ОСОБА_2 керує непристебнутий паском безпеки. В ході бесіди із водієм у працівника поліції виникла підозра, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а тому поліцейський спитав останнього чи вживав він алкогольні напої. ОСОБА_1 відповів, що ні. Потім, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер. ОСОБА_1 погодився. Результат показав 1,29 ‰. Працівник поліції ще раз запитав, що вживав ОСОБА_1 , на що він сказав, що пив пиво. Працівники поліції повідомили, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 сказав, так складайте. Потім ОСОБА_1 пропонував, якось вирішити питання, щоб відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення. Працівник поліції попередили його про кримінальну відповідальність, а також про те, що ведеться відеозйомка. Також попередили ОСОБА_1 , щоб він викликав тверезого водія.

Отже, посилання апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки факту відсутності належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом не заслуговують на увагу з огляду на те, що із наданого відеозапису чітко вбачається, що працівниками поліції 11.01.2025 року був зупинений транспортний засіб Фольксваген Гольф, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Особу ОСОБА_1 було встановлено за посвідченням водія НОМЕР_3 . Також із письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він сам написав, що після того як був у своїх знайомих, де вживав алкогольні напої, він сів за кермо та поїхав додому.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З положень ст. 266 КУпАП вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Аналогічні положення, але з більш детальним врегулюванням дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735).

Зокрема, положення п. 2, 3, 5 Порядку № 1103 встановлюють, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Положенням п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

За приписами п. 3 - 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Отже, огляд ОСОБА_1 було проведено у відповідності до норм чинного законодавства, порушень з боку працівників поліції встановлено не було.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Також з дослідженого відеозапису не вбачається будь-яких порушень працівниками поліції «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, відповідно до п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, підписав протокол про адміністративне правопорушення, підписав результат проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також підписав акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, зауважень ніяких не вказав, а ні під час проходження огляду, а ні під час підписання протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 надав особисті письмові пояснення згідно яких, зазначив, що перебував у знайомих де вживав алкогольні напої, а потім сів за кермо та поїхав додому.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Отже, ОСОБА_1 таким правом скористався, власноруч написав, що він їхав за кермом транспортного засобу додому, а також сам вказав, що вживав алкогольні напої, інших заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не вказав. Вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки факту порушення права на захист, працівниками поліції, які не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України не заслуговують на увагу з огляду на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№218549 від 11.01.2025 року вбачається, що у графі підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 63 Конституції України, та яка ознайомлена із місцем та часом розгляду справи ОСОБА_1 розписався особисто, що свідчить про те, що його було ознайомлено із його правами та обов`язками.

Довід апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки тому факту, що працівниками поліції ОСОБА_1 не доставлявся до медичного закладу відхиляється.

Із наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до медичного закладу, однак останній відмовився. Також даний факт підтверджується і направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів з якого вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки за допомогою прилад Драгер. Від проходження огляду у Кілійській міській лікарні відмовився. Такі ж саме зазначив ОСОБА_1 і у своїх особистих письмових поясненнях.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань апеляційної скарги щодо того, що покази Драгера були отримані із порушенням порядку використання приладу Драгер у зв`язку з тим, що з наявних в матеріалах справи відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810, що показав позитивний результат, який був повідомлений ОСОБА_1 , також йому було повідомлено, що прилад пройшов градуювання. Сам ОСОБА_1 ніяких сертифікатів не просив, на місці огляду незгоду з отриманим результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським не виказав, не наполягав на проходженні повторного огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, більш того, сам відмовився їхати у медичний заклад.

Сам по собі факт не погодження особи з результатом огляду за допомогою приладу Драгер 6810, без спростування даного результату в передбаченому законодавством порядку, зокрема шляхом проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, не має наслідком недійсність результату огляду за допомогою спеціального приладу Драгер 6810.

Крім того, суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Зі змісту ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» вбачається, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал) (пункт 17).

Повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам (пункт 18).

Згідно Порядку встановлення міжповірочних інтервалів для законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1195, міжповірочний інтервал для законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (далі - міжповірочний інтервал) - проміжок часу або напрацювання між двома послідовними повірками законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, протягом якого метрологічні характеристики такого засобу повинні відповідати встановленим вимогам (пункт 2).

Міжповірочні інтервали за категоріями законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюються Мінекономіки для забезпечення надійних результатів вимірювань протягом визначеного проміжку часу (пункт 3 вказаного Порядку).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» регламентовано, що міжповірочний інтервал для законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, а саме вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, становить 1 рік.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави вважати, що національним законодавством чітко встановлено міжповірочний інтервал для приладу Драгер 6810, що складає один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що повірка та калібрування газоаналізатора Драгер 6810, прилад № ARBL-0805, за допомогою якого здійснено огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , проводиться один раз на рік, і станом на 11.01.2025 року, коли проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , даний прилад мав чинні свідоцтво про повірку та сертифікат налаштування (калібрування) алкотестера.

Щодо посилань апеляційної скарги про те, що при прийнятті рішення, для забезпечення в даній справі досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_1 , від чого в даному випадку залежить здоров`я та життя його хворої матері інваліда, в частині доцільності позбавлення останнього права керування транспортними засобами, апелянт вважає за можливе апеляційному суду врахувати сімейні обставин ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зауважує на такому.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає один безальтернативний вид стягнення - накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 17000 грн.) із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, суд позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_1 не передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП альтернативний менш суворий вид стягнення, не зважаючи на обставини вчинення правопорушення, особу правопорушника.

Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що було встановлене в передбаченому законом порядку.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами, адже воно, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

У відповідності до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а постанова Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кілійського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова