ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/635/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Зарицької К.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.

Як установив суд 17.09.2024 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes-Benz ML», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Академіка Павлова 118, у м. Харкові, з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, ще не відповідає обстановці) від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД, водій відмовився. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат Зарицька К.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що Судом першої інстанції в порушення вищезазначених вимог не вжито належних заходів, спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Зокрема правопорушник наголошував на необхідності надати особисті пояснення, що станом на дату призначення судового розгляду адміністративного матеріалу було унеможливлене через перебування ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних силах України. З підстав наведеного, до суду першої інстанції було подано заяву про зупинення провадження, що в подальшому забезпечило б право на справедливий розгляд справи особі, яка боронить незалежність та територіальну цілісність держави.

Надання особистих пояснень правопорушника має суттєве значення для повного та І/ всебічного розгляду адміністративного матеріалу, оскільки керування ОСОБА_1 здійснювалося в межах виконання службових завдань та при відсутності можливості залучення іншого водія, а тому, наведені обставини можуть кваліфікуватися, як стан крайньої необхідності, що є законною підставою для звільнення від відповідальності за адміністративний проступок. Однак, наведене роз`яснити та довести має змогу виключно особа-правопорушник (чим викликана процесуальна необхідність у наданні особистих пояснень), яку позбавлене права довести власні доводити через виконання військового обов`язку. Захисник також не мав змогу довести всі фактичні обставини через відсутність зв`язку з правопорушником на момент судового розгляду, на чому наголошувалося у суді першої інстанції та що було проігноровано в межах проведення судочинства.

Суд першої інстанції не звернув увагу та не надав власну правову оцінку тому, що правопорушник є спеціальним суб`єктом - військовослужбовцем.

З огляду на адміністративний матеріал, слід наголошувати на обізнаність працівників поліції про те, що правопорушник має особливий правовий статус, оскільки він є військовослужбовцем. З підстав наведеного, огляд повинен був проводитися із врахуванням п.9.15 розділу IX Інструкції про порядок патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №515 від 10.10.2016 та ст.266-1 КУпАП.

Зокрема, вбачаючи що правопорушник є військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків, в межах адміністративного матеріалу не було залучене уповноваженої посадової особи органу управління Служби правопорядку, чому суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки.

Також, автор апеляційної скарги наголошує, що суд першої інстанції не звернув увагу та не надав оцінку відсутності у правопорушника ознак сп`яніння. Зокрема, під час дослідження відеозапису (який долучений співробітниками патрульної поліції) не вбачається у ОСОБА_1 ознак сп`яніння згідно із вимогами Інструкції, а співробітниками поліції такі ознаки не оголошувалися взагалі, просто упереджено ставлячись до водія.

Адміністративний матеріал по справі не містить жодного доказу в підтвердження наявності ознак сп`яніння у правопорушника, окрім Протоколу, який не є безсумнівним доказом. Під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 поводив себе адекватно, поведінка цілком відповідала обстановці. Натомість, суд першої інстанції не врахував наведених обставин, оскільки не дослідив належним чином відеозапис, наданий співробітниками патрульної поліції.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання не прибули, останній подав заява в якій просив проводити апеляційний розгляд без його участі

Перевіривши матеріали справи апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджують матеріали справи, а саме:

протоколом, відеозаписом, постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова набрала законної сили.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, зважаючи на що відповідно до ст. 266-1 КУпАП його огляд на стан сп`яніння повинен проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини, є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті захисником законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил Українина стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до ч.3 ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а такожвійськовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`янінняперебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Як було встановлено, ОСОБА_1 був зупинений зупинявся працівниками поліції у м.Харкові по вул. Академіка Павлова 118, під час керування автомобілем поза межами території будь-якої військової частини.

В процесі спілкування з інспекторами водій не надавав документів, які б підтверджували те, що він виконує обов`язки військової служби.

Також, суду першої інстанції та апеляційному суду відповідних документів на підтвердження того, що під час зупинок транспортного засобу ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі з бодікамер працівників поліції не зафіксовані, ознаки перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного або іншого сп`яніння, які зумовлюють необхідність проходження ним освідування (огляду) на стан сп`яніння, апеляційний суд вважає неспроможними.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, якщо така вимога висловлена, закон не передбачає, що водій може відмовитись від її виконання лише з тих міркувань, що на його власну думку, або на думку іншого стороннього спостерігача він не перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і ця відмова не буде мати такого наслідку як притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд підсумовуючи свої висновки констатує, що матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення, зокрема в частині що стосується не роз`яснення йому підстав для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) суду не надано.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 поліцейськими дотримано вимоги ст. ст.256, 268 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи.

Отже, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Покарання призначено судом першої інстанції ОСОБА_1 в межах санкції передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Зарицької К.Ю. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задовлення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1

Суддя О.Ю. Грошева