Номер провадження: 33/813/725/25
Номер справи місцевого суду: 504/99/25
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судових засідань Тьосової Я.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , займає посаду заступника директора КП «Муніципальна варта» Фонтанської сільської ради, РНОКПП: НОМЕР_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення:

- за ч.1 ст.172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- за ч.1 ст.172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесят п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст.36 КУпАП шляхом накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесяти п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень в дохід держави.

Постановою суду також стягнуто судовий збір у сумі 650,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника директора Комунального підприємства «Муніципальна варта» Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом декларування відповідно до п.п.«а» п.2 ч.1 ст.З Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ «Про запобігання корупції» (далі - Закон), суб`єктом згідно Примітки ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасно 19.11.2024, без поважних причин, подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, чим порушив вимоги ч.1 ст.45, п.2-7 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Місцем вчинення правопорушення є місце роботи останнього, за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Фонтанка, вул. Степна, 4. Датою та часом вчинення порушення є 19.11.2024 о 13:00 год, тобто дата фактичного подання декларації.

Крім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника директора Комунального підприємства «Муніципальна варта» Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктом згідно Примітки ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасно 19.11.2024, без поважних причин, подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, чим порушив вимоги ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Місцем вчинення правопорушення є місце роботи останнього, за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Фонтанка, вул.Степна, 4. Датою та часом вчинення порушення є 19.11.2024 о 12:49 год, тобто дата фактичного подання декларації.

Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою закрити провадження по справі за малозначністю.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи, судом не були прийняті до уваги його доводи, не враховано характер скоєного правопорушення, яке було вчинено через необізнаність, наявність у нього ІІ групи інвалідності, довготривале перебування в стані непрацездатності, не притягнення в минулому до адміністративної відповідальності, а також суттєве службове навантаження.

Також апелянт зазначає, що в результаті вчинення правопорушень тяжкі наслідки не настали, зокрема нікому не було завдано шкоди. Вважає, що суд не врахував пом`якшуючу обставину його щире розкаяння та вчинення дій направлених на усунення наслідків від вчиненого правопорушення (подача декларацій).

ОСОБА_1 наголошує, що його діями не завдано збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам, свою провину він визнає повністю та не має та не мав наміру приховувати свій майновий стан.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази наявні в матеріалах справи, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини двох епізодів вчиненого ОСОБА_1 корупційного правопорушення та зробив обґрунтований висновок про доведеність його вини за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оскаржує фактичні обставини справи, кваліфікацію своїх дій та ступінь доведеності його вини, а тому відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП України, апеляційний суд не переглядає постанову суду в цій частині.

На стадії апеляційного розгляду ОСОБА_1 просив звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, на підставі ст.22 КУпАП.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, на підставі ст.22 КУпАП, суд зазначає наступне.

Так, частиною 1 ст.22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Поняття малозначності правопорушення відсутнє в чинному КУпАП, а так само і конкретний перелік складів правопорушень, при вчиненні яких орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу про адміністративне правопорушення, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Доцільно припустити, що до випадків, коли може бути застосована стаття 22 цього Кодексу, належать склади правопорушень, санкції за вчинення яких передбачають накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження. У випадку застосування статті 22 попередження замінюється усним зауваженням. При цьому особа, звільнена від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУАП, вважається такою, що не була піддана адміністративній відповідальності, безпосередньо з моменту прийняття органом (посадовою особою), уповноваженою вирішувати справу про адміністративні правопорушення, рішення про звільнення від відповідальності та винесення усного зауваження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд наголошує, що звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, передбачене ст.22 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

У даній справі апеляційний суд, не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, оскільки дане правопорушення не може вважатись малозначним.

Під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді першого заступника директора Комунального підприємства «Муніципальна варта» Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом декларування відповідно до п.п.«а» п.2 ч.1 ст.З Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УІІ «Про запобігання корупції» (далі - Закон), суб`єктом згідно Примітки ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасно 19.11.2024, без поважних причин, подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 та 2023 роки, чим порушив вимоги ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 172-6 КУпАП

Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.

Корупція являє собою величезну загрозу правовим нормам, демократії, правам людини, об`єктивності та соціальній справедливості, перешкоджає економічному розвиткові та ставить під загрозу стабільність демократичних інститутів та етичних норм суспільства (абзац 2 Угоди про створення групи держав по боротьбі з корупцією (GRECO) від 05.05.1998).

Сучасні реалії в Україні зумовлюють публічний (суспільний) інтерес до корупційних правопорушень та необхідності ефективної протидії їм з метою захисту особи, суспільства та держави.

Таким чином, інкриміновані ОСОБА_1 протиправні дії пов`язані з корупцією, не можуть визнаватися малозначними.

Апеляційний суд вважає, що визнання адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету органу виконавчої влади та зашкодити суспільним інтересам.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення.

Разом з тим, оскаржувана постанова місцевого суду підлягає зміні, з огляду на таке.

Із резолютивної частині оскарженої постанови вбачається, що суд наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення:

- за ч.1 ст.172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- за ч.1 ст.172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст.36 КУпАП шляхом накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесяти п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень в дохід держави.

Статтею 36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Суд наклав на ОСОБА_1 стягнення окремо за кожним епізодом, передбаченим ч.1 ст.172-6 КУпАП, після чого наклав остаточне стягнення із застосуванням ст.36 КУпАП, що на думку апеляційного суду не відповідає вимогам закону.

Під час розгляду даної справи апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, найбільш близької галузі права- кримінального права та, при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 стягнення за ч.1 ст.172-6 КУпАП, керується загальними засадами призначення покарання за Кримінальним Кодексом України.

Так, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Таким чином, у разі вчинення кількох епізодів злочинної діяльності, які не мають самостійної санкції, тобто кваліфіковані за однією і тією ж частиною, однієї і тієї ж статті - покарання призначається лише один раз.

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 (справа №187/1354/15), згідно з якими кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною статті Кримінального кодексу України.

За таких обставин, оскільки протиправні дії ОСОБА_1 кваліфіковані за однією і тією ж частиною, однієї і тієї ж статті закону, йому необхідно призначити покарання лише один раз, в межах санкції ч.1 ст.172-6 КУпАП, без застосування ст.36 КУпАП.

У даному випадку стягнення у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесят п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на переконання апеляційного суду буде, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети його призначення визначеної ст.23 КУпАП.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

З урахуванням наведених обставин суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржена постанова суду - зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Абзац перший резолютивної частини постанови місцевого суду викласти у наступній редакції: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесят п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень».

Виключити з резолютивної частини постанови абзац другий, щодо застосування положень ст.36 КУпАП.

В іншій частині оскаржену постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський