Номер провадження: 33/813/922/25
Справа № 505/835/25
Головуючий у першій інстанції Дзюбинський А.О.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Дубровського А.В. на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.03.2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діловода служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 27.02.2025 року, о 19:15 год., ОСОБА_1 поблизу с. Новоселівка Подільського району Одеської області, керував автомобілем «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп?яніння. Огляд проведено зі згоди водія відповідно до встановленого порядку за допомогою приладу «Драгер», результат 2,28‰, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник Дубровський А.В. подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, просить постанову змінити в частині накладення адміністративного стягнення, зокрема не застосовувати адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В іншій частині захисник просить залишити постанову суду без змін.

Захисник вказує, що з урахуванням обставин правопорушення та особи ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем несення військової служби, накладення адміністративного стягнення у виді штрафу є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку.

Захисник просить не призначати ОСОБА_1 додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами також із посиланням на те, що ОСОБА_1 на теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України, де виконує завдання, пов`язанні із керуванням транспортним засобом, тому у разі позбавлення його права керування транспортними засобами, він не в повній мірі зможе виконувати поставлені перед ним завдання в ЗСУ.

У апеляційній скарзі захисник просить розгляд справи проводити за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

Судове засідання було призначене на 10:30 год. 17.04.2025 року.

Однак, 16.04.2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення вказаного судового засідання, з проханням призначення наступного судового засідання в двадцятих числах квітня 2025 року, а саме в період коли він буде у відпустці та прибуде у судове засідання особисто.

З урахуванням поданого клопотання, судовий розгляд відкладено на 10:00 год. 24.04.2025 року, про що повідомлено ОСОБА_1 та його захисника Дубровського А.В., шляхом направлення автоматизованою системою документообігу суду смс-повідомлення на номери мобільних телефонів, що вказані в апеляційній скарзі, що підтверджується довідками 17.04.2025 року.

Проте, в означену дату та час, ОСОБА_1 та його захисник Дубровський А.В. повторно не з`явилися в судове засідання, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

З урахуванням наведеного, судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена доказами, які містяться в матеріалах провадження, не заперечується апелянтом, а тому оскаржена постанова в цій частині є законною та обґрунтованою.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник, фактично не оскаржує факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та просить змінити постанову лише в частині накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд переглядає оскаржену постанову лише в цій частині.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо законності, справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у даній справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши всі доводи апеляційної скарги, судом встановлено, що накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, місцевий суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, а також особу правопорушника.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції та накладенні адміністративного стягнення.

Апеляційний суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказаною нормою закону передбачено одночасне накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи сторони захисту про те, що з урахуванням особи ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем несення військової служби, накладення адміністративного стягнення у виді штрафу буде достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, не оспорюється, зокрема і той факт, що останній керував транспортним засобом у стані сильного алкогольного сп`яніння, оскільки показники приладу «Драгер» зафіксували результат - 2,28‰, що більше ніж в десять разів перебільшує допустиму норму 0,2 ‰.

Таким чином, матеріалами справи доводиться той факт, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп?яніння, сів за кермо автомобіля, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснював рух на ньому, не зважаючи на те, що вочевидь не міг повноцінно слідкувати за дорогою, станом транспортного засобу, яким керував, іншими учасниками дорожнього руху та дорожньою обстановкою в цілому, що свідчить про не усвідомлення того, що ОСОБА_1 наражав на небезпеку не лише себе, а й інших учасників дорожнього руху, що є недопустимим.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі між населеними пунктами, не спростовують того, що він був реальною загрозою для інших учасників дорожнього руху, і такі дії останнього могли призвести до непоправних наслідків.

За таких обставин, доводи сторони захисту про те, що накладення адміністративного стягнення у виді штрафу буде достатнім для критичного усвідомлення ОСОБА_1 протиправності свого вчинку, є непереконливими.

Доводи захисника про недоцільність накладення на ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з посиланням на те, що на теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, де виконує завдання, пов`язанні із керуванням транспортним засобом та у разі позбавлення його права керування транспортними засобами, він не в повній мірі зможе виконувати поставлені перед ним завдання в ЗСУ, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до службової характеристики від 25.03.2025 року, ОСОБА_1 проходить службу на посаді діловода служби засобів ближнього бою та розвідки озброєння логістики військової частини, тому позбавлення його права керування транспортними засобами жодним чином не може перешкоджати виконанню обов`язків діловода.

Таким чином, з урахуванням характеру правопорушення та обставин його вчинення, особи правопорушника, з метою його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень у майбутньому, охорони прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання правопорушенням, виховання громадян та посадових осіб у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, застосування до ОСОБА_1 , окрім основного адміністративного стягнення у виді штрафу, також додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є законним та обґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Дубровського А.В. залишити без задоволення.

Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.03.2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський