Справа № 710/523/25 Провадження № 3/710/355/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2025 м. Шпола

Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Сивокінь С.С., розглянувши матеріали, які надійшли 08.04.2025 від Відділку поліцейської діяльності №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 від 13.04.2004, виданий Шполянським РВ УМВС України, не працює, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП 12.09.2024, інші відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.173-2 КУпАП, суду не відомі

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 690291 від 31.03.2025 складеного поліцейським СРПП ВПД №2 старшим сержантом поліції Данилком Володимиром Михайловичем, ОСОБА_1 , 31.03.2025 близько 21 години 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо свого сина ОСОБА_2 , а саме висловлювався в його сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, що завдало шкоди психічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 правопорушення вчинене повторно протягом року.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції, як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП.

У суд ОСОБА_1 не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП, згідно якої явка ОСОБА_1 не є обов`язковою, суддя розглядає справу за відсутності останнього на підставі наявних у справі доказів.

Потерпілий ОСОБА_2 до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Розглянувши адміністративні матеріали, суд встановив наступне.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, у кваліфікації дій особи зазначено, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в бік свого сина ОСОБА_2 та погрожував фізичною розправою. (а.с.1).

У рапорті складеному поліцейським СРПП Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області Данилком В.М., зазначено, що 31.03.2025 о 21:13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 31.03.2025 о 21:13 за адресою: АДРЕСА_1 , батько в стані сп`яніння вчиняє фізичне та психологічне насилля на матір`ю та дітьми. ШМД не потребують. Заявник ОСОБА_3 (а.с.2).

У письмовому поясненні від 31.03.2025 ОСОБА_2 , зазначено, що 31.03.2025 близько 21:00 за місцем проживання в нього виникла сварка із батьком ОСОБА_1 , через те, що батько почав кричати нецензурною лайкою в його сторону та погрожував фізичною розправою. Після чого сестра зателефонувала до поліції. (а.с.3).

У письмовому поясненні ОСОБА_4 від 31.03.2025, зазначено, що 31.03.2025 близько 21 години у будинку де вона проживає разом із сином ОСОБА_5 та чоловіком ОСОБА_1 , та чоловік вчинив сварку, під час якої почав висловлюватися нецензурною лайкою у сторону сина і погрожував фізичною розправою. Хто телефонував до поліції їй невідомо. (а.с.4).

Відповідно до постанови судді Шполянського районного суду Черкаської області від 12.09.2024 у справі №710/1249/24 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.5).

Інших доказів матеріали справи не містять.

У той же час матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того що потерпілому ОСОБА_2 була завдана шкода психічному здоров`ю.

Нормами ч.2 ст.251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП і не може бути перекладений на суд.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень п.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів щодо доказу вини правопорушника суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

Згідно із ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів та лише фіксує факт правопорушення, проте не є беззаперечним доказом вини особи, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у справі 524/5741/16-а від 20.05.2021 року.

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 12.09.2024 року у справі № 710/1249/24 підтверджується факт притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п.3. ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - настання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю, яка була завдана потерпілому.

Отже, обов`язковою умовою настання відповідальності за цією статтею є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Частиною 3 ст. 172-3 КУпАП передбачено покарання за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до п.14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У постанові Вінницького апеляційного суду від 26.10.2022 р. (справа №141/335/22) вказано, що сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту. Нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілих, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку. Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такий висновок міститься у постанові Дніпровського апеляційного суду у справі №214/8120/23 від 12.02.2024.

У справі яка розглядається, підтверджується лише факт наявності непорозуміння та конфлікту на побутовому ґрунті, який стосується позиції ОСОБА_1 щодо виховання свого сина. Докази завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

При прийнятті рішення у справі підлягає застосуванню конституційний принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки «поза розумним сумнівом», належними та допустимими доказами вина останнього не доведена.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що вина особи є недоведеною, а тому провадження у справі потрібно закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.3 ст173-2,п.1 ч.1 ст.247,п.3ч.1ст.284КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі, п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення даної постанови.

Суддя С.С. Сивокінь