ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 33/819/85/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі судді Склярської І.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року (під головуванням судді Іванцової Н.К.),

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

При обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 11.11.2024 о 18:52 годині у м. Херсон, вул. Миколи Глинька, 61, керувала транспортним засобом Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився із застосуванням приладу газоаналізатора « Alcotest Drager 7510», результат тесту №964 0,97 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також, стягнуто на корить держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вважаючи постанову незаконною, необґрунтованою та такою, такою, що має бути змінена, повторно подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне провадження; постанову суду першої інстанції змінити, пом`якшивши стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і застосувати до неї адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн без позбавлення права користування транспортними засобами на 1 рік.

На доведення доводів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказала, що апеляційну скаргу подає повторно, оскільки постановою Херсонського апеляційного суду від 24.03.2025 їй було повернуто апеляційну скаргу; оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята без її участі та без її захисника; постанову суду не отримували; дізналася про оскаржувану постанову суду з ЄДРСР 04.03.2025; до якого вона була надіслана судом 28.02.2025, зареєстрована 28.02.2025, забезпечено надання загального доступу 03.03.2025; перша апеляційна скарга, яка була повернута судом апеляційної інстанції, була подана засобами поштово зв`язку не 17.03.2025, а 13.03.2025 засобами поштового зв`язку, тобто у строк встановлений законом; проживає в місті Херсоні, який щоденно піддається ворожим обстрілам.

На доведення доводів апеляційної скарги послалася на порушення судом першої інстанції її права бути присутньою при розгляді справи та надавати пояснення, бо на час призначення справи до розгляду вона була в приміщенні суду.

Посилаючись на судову практику, а саме постанови суду першої та апеляційної інстанції особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що до неї можна не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами, оскільки вона повністю визнає свою вину, щиро розкаюється та визнає всі обставини справи; ніколи не вчиняла жодних кримінальних, цивільних та адміністративних правопорушень; ніколи раніше не перебувала за кермом в стані алкогольного сп`яніння, але 11.11.2024 сіла за кермо після випитих двох пляшок пива; відстань поїздки була незначною, на дорозі рух транспорту не був інтенсивний; має достатній водійський стаж, тому була впевнена, що без жодних проблем і безперешкодно завершить поїздку. Також на доведення причин не застосування додаткового покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами зазначила, з наданням відповідних доказів, про те, що вона опинилася в дуже складній життєвій ситуації, а саме: в листопаді 2016 року народила двійню, але донька померла проживши лише 12 днів; під час окупації міста Херсона виїхали з чоловіком та дитиною до Туреччини де чоловік проходив лікування, але після його смерті в березні 2024 року вимушена була повернутися у м. Херсон, витративши всі заощадження на його лікування, а тому опинилася у тяжкому фінансовому стані; після смерті чоловіка син залишився повністю на її утриманні та вихованні і у нього з родини залишилася лише вона, мати, дід та баба дитини, які проживають у Києві та є людьми похилого віку, хворіють, інші дід та баба померли; також апелянт має чисельні захворювання.

Позбавлення її права керування транспортним засобом матиме для неї вкрай негативні наслідки, оскільки змусить її та її дитину пересуватися по місту, у необхідних випадках, громадським транспортом, що вкрай небезпекової ситуації у місті, є небезпечним. Також погіршить її і так тяжку життєву ситуацію, що може привести до непоправних наслідків і в значній мірі ускладнить її з дитиною життя та підвищить ризики загрози для її життя і її дитини.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ, зазначила, що у КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення на відміну від КК України, статтею 69 якого таке передбачено. Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративне правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції.

Вважає, що за наведеними нею обставинами вбачається за доцільне застосувати аналогію права (приписи КК України) та застосування до неї стягнення у виді позбавлення спеціального права приймаючи до уваги обставини, мету застосування адміністративного покарання, є явно несправедливим. Висновок суду першої інстанції про безальтернативність санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених обставин, вважає помилковим.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення регламентовано положеннями Глави 24 КУпАП.

Вимогами ст. 268 КУпАП передбачені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 винесена 25 лютого 2025 року, без її участі та без захисника ( а.с.121-123), при цьому від цієї ж дати наявна розписка ОСОБА_1 про отримання пам`ятки про права і обов`язки, їх розуміння та яка її надана судом ( а.с.120), а також її клопотання від цієї ж дати про перенесення розгляду справи ( а.с.119).

При цьому, матеріали справи не містять інформації про отримання постанови суду.

З ЄДРСР вказано, що постанова суду надіслана: 28.02.2025, зареєстрована: 28.02.2025. забезпечено надання загального доступу: 03.03.2025.

Перша апеляційна скарга подана ОСОБА_1 13.03.2025, то підтверджується штампом на конверті ( а.с.153).

Враховуючи наведені у сукупності підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 квітня 2025 залучено до участі у справі сторону обвинувачення прокурора, про що було повідомлено Херсонську обласну прокуратура, шляхом направлення ухвали суду на електронну адресу прокуратури, однак прокурор у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила обставини, які викладені в апеляційній скарзі, зазначила, що її поведінці слугував зрив, крик душі, їй дуже важко морально, щиро розкаюється, також вона не вважає за необхідне виїхати з м. Херсона до Києва, оскільки там хвора баба її сина, що для дитини буде травматичним після смерті батька.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , адвоката Гонтаренка А.К., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

За вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 24 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення:

1) попередження;

2) штраф;

3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення;

4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення;

5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання);

позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю;

5-1) громадські роботи;

6) виправні роботи;

6-1) суспільно корисні роботи;

7) адміністративний арешт;

8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Відповідно до ст. 25КУпАП, оплатне вилучення, конфіскація предметів та позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю - тільки як додаткове; інші адміністративні стягнення, зазначені в частині першій статті 24 цього Кодексу, можуть застосовуватися тільки як основні.

За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 КУпАП, позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 33КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам необхідно враховувати, що КпАП ( 80731-10, 80732-10 ) не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП (80731-10 ). Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 - щире каяння.

Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Доводи захисника апелянта полягають у необхідності застосування аналогії закону, статті 69 КК України, оскільки КУпАП не передбачає пом`якшення виду адміністративного стягнення. А це за умов щирого каяття, справедливості та мети покарання, інших наведених адвокатом підстав, а також, невідповідності положень ч. 1 ст. 33 КУпАП Конституції України суперечить праву ОСОБА_1 на отримання виду стягнення відповідно до наведених доводів.

Аналогія закону це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.

Законодавство про адміністративні правопорушення не містить заборони на використання аналогії закону. Наближеність справ про адміністративні правопорушення до кримінальних в розумінні Конвенції надає підстави зазначити, що у найближчій галузі права кримінальному, міститься заборона застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією (ч. 4 ст. 3 КК України).

Отже, вищенаведене не надає підстав для застосування аналогії закону для застосування санкції статті ч. 1 ст. 130 КУпАП та не накладення на особу основного виду стягнення - позбавлення права керування транспортним засобом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував про безальтернативність встановленої санкції, зазначивши, що з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Посилання адвоката на судову практику судів першої та апеляційної інстанції щодо застосування виду стягнення, встановленого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд не приймає до уваги, оскільки ці судові рішення не є такими, правові висновки, в яких підлягають застосуванню.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд першої інстанції, не зважаючи на розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її адвоката дослідив всі обставини наведені у письмових поясненнях та наданих доказах, надав їм належну оцінку, та інше адвокатом не заперечено.

Перегляд справи в апеляційному порядку відбувся за участю ОСОБА_1 та її захисника, за тими ж доводами, обставинами, підставами, доказами, які були у розпорядженні суду першої інстанції, шляхом їх надання ОСОБА_1 у письмовому вигляді, а отже розгляд справи за її відсутності не призвів до неправильних висновків суду.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни постанови суду в частині пом`якшення, встановленого ч.1 ст. 130 КУпАП, виду адміністративного стягнення та не застосування до ОСОБА_1 позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд,

постановив:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Херсонського апеляційного суду І.В. Склярська