Справа № 297/3063/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бисаги Т. Ю. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, щодо ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою останнього на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2023.

У провадженні Закарпатського апеляційного суду (головуючий суддя Бисага Т. Ю.) перебувала справа № 297/3063/23 (провадження № 33/4806/2/24) щодо ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

05.02.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Бисаги Т. Ю. у даній справі.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Закарпатського апеляційного суду Бисаги Т. Ю. залишено без задоволення.

31.03.2025 ОСОБА_1 подав безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду заяву про перегляд постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст. 173 КУпАП з огляду на те, що він участі під час судового розгляду його заяви про відвід судді Бисаги Т. Ю. не приймав.

Справа про перегляд постанови Закарпатського апеляційного суду розглядається за відсутності ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про розгляд вказаної заяви. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 береться до уваги те, що від нього не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін, отже його неявка, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний суд України у рішенні № 23-рп/2010 від 22.12.2010 зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Елементами

-2-

верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Принцип правової визначеності означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки» (п. 4.1).

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема, у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, що містить норми як матеріального, так і процесуального закону.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначені порядок і право осіб на перегляд постанови у справі про адміністративні правопорушення за нововиявленими обставинами, з підстав наведених заявником, зокрема через його відсутність у судовому засіданні під час вирішення заяви про відвід судді.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу. Зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 цього Кодексу також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, навіть у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами), чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

-3-

Отже, перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений, тому апеляційний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення у справах про адміністративні правопорушення, які є остаточними і оскарженню не підлягають.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п. 40).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував на тому, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення фактично є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами, як помилково вважає захисник, а пов`язані зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

У вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ, в тому числі на порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині несправедливості провадження, а уряди держав заперечували проти розгляду цих

-4-

заяв, мотивуючи це тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст. 6 Конвенції до їх заяв не застосовуються, оскільки провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.

На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» (п. 17, 22, 29); «Лучанінова проти України» (п. 38, 39, 40); «Гурепка проти України» (п. 53, 55).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно висновку колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (провадження № 51-4998ска19), нормами КПК не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу, відповідно до висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.02.2021 (справа №712/7813/20? провадження №51-711ска20), нормами кримінального процесуального кодексу не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає будь-яких законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. 294, 304 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2025 відмовити.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя