Справа №587/4748/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л. М.
Номер провадження 33/816/528/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 172-10 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю захисника особи, яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 адвоката Черей С.В., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 адвоката Черей С.В. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 23 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю скоєного, обмежившись усним зауваженням, закрито провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 23 січня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП. за те, що 11 грудня 2024 року близько 21 год. 15 хв., 12 грудня 2024 року близько 21 год. 00 хв., 13 грудня 2024 року близько 21 год. 15 хв. у присутності свідків, категорично відмовився виконувати накази командира військової частини НОМЕР_1 № 364 від 11 грудня 2024 року, № 365 від 12 грудня 2024 року, № 366 від 13 грудня 2024 року, про вибуття до медичного закладу КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР м. Суми для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеню придатності до військової служби, оскільки згідно консультативного висновку лікаря ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування.

Окрім цього, 14 грудня 2024 року близько 20 год. 15 хв. ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ начальника штабу-заступника командира ВЧ НОМЕР_1 , прибути до ОКП ВЧ НОМЕР_1 , мотивуючи погіршенням стану здоров`я. За наявними даними, 14 грудня 2024 року ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався.

Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог ст. ст. 9, 11, 13, 16, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, 1-4 Дисциплінарного статуту ЗС України, тим самим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 адвокат Черей С.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 23 січня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували намагання ОСОБА_1 ухилитися від виконання наказів командира.

Так, згідно консультаційного висновку невропатолога від 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: ВТ (13 листопада 2024 року, 2 грудня 2024 року), ЗЧМТ, струс головного мозку, акуботравма, виражений цефалгічний лікворо-гіпертизивний, вестибуло-атактичний синдром. Помірне порушення функції ЦНР, рекомендації лікаря: потребує лікування в умовах стаціонару за місцем реєстрації, видати направлення військовою частиною; до моменту госпіталізації заборони добові/бойові чергування, фізичні навантаження.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 подавав неодноразово рапорти командиру роти вогневої підтримки НОМЕР_1 щодо направлення його на стаціонарне лікування, одна на лікування його так і не було направлено.

Таким чином, останній не відмовлявся від виконання наказів, а посилаючись на консультаційний висновок неврапотолога, зазначав про потребу в стаціонарному лікуванні після двох поранень.

Окрім цього, апелянт зауважує про те, що 21 грудня 2024 року ОСОБА_1 самостійно отримав направлення та вибув до КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР м. Суми для проходження військово-лікарської комісії.

У направленні було вказано лише діагноз гіпертонічна хвороба, що свідчить про те, що направляти ОСОБА_1 на лікування після отриманого поранення та встановлювати його реальний стан здоров`я, придатність до військової служби, командування ВЧ НОМЕР_1 не планувало.

Також рішенням ВЛК не було враховано отримане ОСОБА_1 02 грудня 2024 року поранення у виді акуботравми, цефалгічний синдром, згідно медичної картки форми 100 від 05 грудня 2024 року.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 не мав умислу не виконувати накази командира, а лише бажав захистити свої законні права військовослужбовця, такі як право на медичну допомогу, у зв`язку з отриманими пораненнями.

Заслухавши захисника особи, яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 адвоката Черей С.В., яка апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-10 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу № А4121/35 від 12 грудня 2024 року про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП;

- бланків отримання пояснення від 12 грудня 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які засвідчили категоричну відмову ОСОБА_1 виконувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 № 364 від 11 грудня 2024 року;

- військового квитка НОМЕР_2 ОСОБА_1 , яким підтверджено перебування останнього у ВЧ НОМЕР_1 ;

- витягу командира ВЧ НОМЕР_1 (по строковій частині) № 346 від 24 листопада 2024 року, яким молодшого сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву 317-ої запасної роти ВЧ НОМЕР_3 , призначено на посаду навідника 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 з 24 листопада 2024 року;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) № 346 від 11 грудня 2024 року, яким для встановлення ступеня придатності до військової служби, 12 грудня 2024 року молодшому сержанту ОСОБА_1 вибути до КНП «Клінічна лікарня Святого Пателеймона» СМР;

- медичної характеристики ОСОБА_1 , відповідної якої останній з 28 серпня 2024 року по 09 вересня 2024 року знаходився на лікуванні у в/ч НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 з діагнозом «Основний діагноз: Хронічна вертеброгенна тораколюмбалгія стадії загострення з вираженим больовим синдромом. Хронічна вертеброгенна цервікалгія, стадія нестійкої ремісії, радикулопатія С5-С6, С6-С7 зліва з чутливими розладами. Супутний діагноз: Киста правої нирки. Гіпертонічна хвороба І стадії, ступінь 2, ризик помірний. СН0»;

- протоколу № 4121/36 від 14 грудня 2024 року про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП;

- бланків отримання пояснення від 13 грудня 2024 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , якими засвідчено відмова ОСОБА_1 виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 365 від 12 грудня 2024 року;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 365 від 12 грудня 2024 року, яким для встановлення ступеня придатності до військової служби, 13 грудня 2024 року молодшому сержанту ОСОБА_1 вибути до КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР;

- протоколу № 4121/37 від 14 грудня 2024 року про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП;

- бланків отримання пояснення від 14 грудня 2024 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , якими засвідчено відмова ОСОБА_1 виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 366 від 13 грудня 2024 року;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 366 від 13 грудня 2024 року, яким для встановлення ступеня придатності до військової служби 14 грудня 2024 року вибути молодшому сержанту ОСОБА_1 до КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР;

- протоколу № 4121/38 від 16 грудня 2024 року про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП;

- бланків отримання пояснення від 15 грудня 2024 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , якими засвідчено відмова ОСОБА_1 виконувати наказ начальника штабу-заступника командира ВЧ НОМЕР_1 прибути до ОКП ВЧ НОМЕР_1 ;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 366 від 13 грудня 2024 року, яким для встановлення ступеня придатності до військової служби 14 грудня 2024 року молодшому сержанту ОСОБА_1 вибути до КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Частина 1 статті 172-10 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).

Статтею 233 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Крім того, статтею 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Так, стаття 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» встановлює, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Статтею 37 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.

Отже зі змісту ч.1 ст.172-10 КУпАП слідує, що невиконання законних вимог командира може полягати у бездіяльності, тобто у невиконанні дій, які мали бути виконані згідно з вимогами (наказом) командира.

Відповідно до п. 6.9 глави 6 розділу 2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерством оборони України 14 серпня 2008 року № 402, медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Тобто зазначений в наказах командира військової частини НОМЕР_1 огляд в КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР є необхідною складовою частиною проходження військовослужбовцем військово-лікарської комісії і без його проходження не можливо встановити ступінь придатності останнього до військової служби після отримання травми (поранення, контузії, каліцтва).

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що відкрита відмова ОСОБА_1 виконати накази командира військової частини, який полягав у необхідності вибути до медичного закладу для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеню придатності до військової служби, не може обумовлюватися консультаційним висновком неврапотолога, оскільки з їх змісту не випливає неможливість виконання ОСОБА_1 указаних вище конкретних наказів.

Також апеляційний суд зауважує про те, що накази командира військової частини були видані на підставі поданого ОСОБА_1 рапорту про необхідність його лікування в умовах стаціонару.

Посилання апелянта про неможливість ОСОБА_1 прибути до ОКП ВЧ НОМЕР_1 відповідно до наказу начальника штабу-заступника командира ВЧ НОМЕР_1 , за станом здоров`я, не підтверджується жодним доказом.

Доводи апелянта про не врахування у рішенні ВЛК травм отриманих ОСОБА_1 02 грудня 2024 року поранення, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки чинним законодавством передбачено можливість оскарження рішень військово-лікарської комісії в судовому порядку, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи вище викладене, апеляційний суд зазначає, що саме по собі наявність консультаційного висновок неврапотолога від 05 грудня 2024 року, не вказують на законність дій ОСОБА_1 щодо відмови виконати законні накази командира військової частини.

Відповідно, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів. Такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Постанова суду за змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Черей С.В., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 23 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю скоєного, обмежившись усним зауваженням, закрито провадження у справі - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 адвоката Черей С.В. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.