29.04.2025 Провадження по справі № 3/940/174/25
Справа № 940/417/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2025 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Самсоненко Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли з батальйону 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 330474 від 02.03.2025 року, ОСОБА_1 01.03.2025 року о 23 годині 47 хвилин за адресою: вул. Колгоспна, 36, с. Денихівка, Білоцерківського району Київської області, перебуваючи в громадському місці, вчинив дрібне хуліганство, а саме поводив себе зухвало, виражався нецензуною лайкою в бік працівників поліції та погрожував їм, внаслідок чого порушив громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 986458 від 02.03.2025 року, ОСОБА_1 01.03.2025 року о 23 годині 47 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді, не виконав законної вимоги працівників поліції про припинення правопорушення, а саме дрібного хуліганства, яке проявлялося у нецензурній лайці в бік працівників поліції, погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не прибув, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справ, переглянувши відеозаписи фіксації правопорушень, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне дві справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 та ст. 185 КУпАП об`єднати в одне провадження (справа № 940/417/25, провадження №3/940/174/25).

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП України).

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідальність заст. 173 КУпАП настає у разі вчинення дрібного хуліганство, тобто нецензурної лайка в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інших подібних дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Доказами, які надано на підтвердження вини ОСОБА_1 , що містяться у справі про адміністративне правопорушення є: протоколи про адміністративне правопорушення від 02.03.2025 року серії ВАБ № 986458, серії ВАД № 330474, протокол про адміністративне затримання серії АЗ № 111059 від 02.03.2025, рапорт, відеозаписами.

З досліджених судом відеозаписів з боді-камер працівників поліції Motorola 476438 та 476286 вбачається, що працівники поліції під`їхавши до домоволодіння по АДРЕСА_1 , де перебував ОСОБА_1 та жодним чином не порушував громадський спокій, а лише зазначив, що намагався потрапити до родича та заперечив факт порушення спокою сусідки. Згодом працівники поліції запропонували ОСОБА_1 надати для перевірки документи, однак він їм повідомив, що так як він є військовим, тому надасть документи відповідним військовим органам. З відео також вбачається, що ОСОБА_1 декілька разів вжив нецензурну лайку в контексті розмови, а не в бік працівників поліції. Натомість одразу після вживання ОСОБА_1 нецензурних слів, працівники поліції почали без попередження застосовувати до фізичну силу на надягли на нього спецзасіб кайданки.

Отже, дії ОСОБА_1 , які зафіксовані на вказаних вище відеозаписах, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 10 "Про судову практику у справах про хуліганство", зазначено, що своєчасний і правильний розгляд кримінальних та адміністративних справ про хуліганство є дієвим засобом захисту нормальних умов життя людей, поновлення порушених прав потерпілих. При розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови, при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За змістом ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

З вказаного випливає, що для кваліфікації дій ОСОБА_1 обов`язково слід встановити його умисел на порушення громадського порядку і спокою громадян, та чи були вони порушені діями особи.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що дії ОСОБА_1 були направлені на порушення громадського порядку та вчинені з хуліганських мотивів, які полягали у явній неповазі до моральних засад суспільства, демонстрації своєї зневаги до існуючих правил і норм поведінки при вчиненні правопорушення.

З огляду на викладене, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, суд зазначає наступне.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 986458 від 02.03.2025 року зазначено, що ОСОБА_1 01.03.2025 року о 23 годині 47 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді, не виконав законної вимоги працівників поліції про припинення правопорушення, а саме дрібного хуліганства, яке проявлялося у нецензурній лайці в бік працівників поліції, погрожував фізичною розправою.

Таким чином, в протоколі зазначено, що вимогою працівника поліції, на яку ОСОБА_1 відповів злісною непокорою, була вимога припинити адміністративне правопорушення.

Водночас, з вказаних вище відеозаписів взагалі не вбачається, що поліцейські вказували ОСОБА_1 , що він своїми діями вчинив будь яке правопорушення і, відповідно, вимагають припинити його вчинення.

З вказаних відеозаписів вбачається, що єдиною вимогою працівників поліції, висунутою ОСОБА_1 , була вимога пред`явити документи, що посвідчують особу.

Частинами другою, четвертою, шостою статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за статтею 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків.

Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок та діють від імені держави.

Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, невиконанням вимог, намаганням до втечі та іншими діями чи бездіяльністю.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» відповідальність за статтею 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення. У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Судом встановлено, що працівники поліції вимагали у ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують особу. Водночас, з відеозапису не вбачається, що працівники поліції повідомили про наявність будь-яких підстав для цього.

Крім цього, відомості про вимогу, висловлену поліцейськими до ОСОБА_1 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (вимога припинити правопорушення) не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки насправді поліцейські вимагали від ОСОБА_1 пред`явити документ, що посвідчує особу.

З огляду на викладене, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищезазначене, враховуючи що у діях ОСОБА_1 викладених у протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 986458, серії ВАД № 330474 від 02.03.2025 року відсутні ознаки визначені диспозицією ст. 173 та ст. 185 КУпАП, суд приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ст. 185 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно останнього необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 36, 173, 185, 245, 247, 251, 252, 266, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ст. 173 та ст. 185 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Р.В. Самсоненко