Справа №751/3314/25
Провадження №3/751/1309/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 р. місто Чернігів

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу про місце роботи не повідомив; адреса проживання: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі:

особа, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 р. о 14 год. 09 хв. в м. Чернігів по просп. Перемоги 18 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «SKODA OCTAVIA» /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук.

Від проходження огляду на стан наркотичного спяніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, наявність у нього вираженого тремтіння пальців рук та усвідомлену відмову від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, однак вважав, що його безпідставна зупинка обумовлена незаконними діями працівників поліції і як наслідок - всі здобуті ними в подальшому докази є недопустимими. Наголошував на відсутність у працівників поліції службових посвідчень встановленого зразка, які б дозволяли ідентифікувати їх як працівників правоохоронного органу.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

Враховуючи пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні в частині не оспорювання факту керування автомобілем, яке співвідноситься з наданими ним поясненнями на місці зупинки транспортного засобу та підтверджується матеріалами відеофіксації, суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом «SKODA OCTAVIA» /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 .

Проаналізувавши обставини відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння суд приходить до наступного висновку.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд на стан сп`яніння.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність, про що складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 288638 та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 02.04.2025 р. о 14 год. 09 хв. в м. Чернігів по просп. Перемоги 18 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «SKODA OCTAVIA» /д.н.з. НОМЕР_1 /. Відтак, суд вважає доведеним факт виконання ОСОБА_1 функцій водія, тобто останній є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

За змістом п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортний засіб якщо є інформація, що свідчить про причетність водія до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

З відеозапису встановлено, що водій ОСОБА_1 підтверджував наявність на кузові транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» /д.н.з. НОМЕР_1 / вм`ятини, однак заперечував участь в ДТП та пояснював, що причини її виникнення обумовлені виконанням ним на автомобілі бойових завдань.

Враховуючи, що в подальшому ОСОБА_1 за порушення вимог п.31.4.5.б ПДР поліцейським притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, що підтверджується постановою серії ЕНА №4410006 від 02.04.2025 р. /а.с.7/, його твердження про безпідставність зупинки транспортного засобу є необґрунтованими.

Суд в рамках даної справи не надає оцінки діям працівників поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки це є прерогативою патрульних. Проте, звертає увагу, що ОСОБА_1 визнавав порушення вимог п.31.4.5.б ПДР під час розгляду справи, відомостей про скасування вказаної постанови в розпорядження суду не надав, а тому, з огляду на збіг строку на її оскарження, суд вважає її такою, що набрала законної сили та є підтвердженням відповідності дій працівників поліції вимогам п.3 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».

В супереч твердженням водія ОСОБА_1 , концепція «плодів отруєного дерева» не є абсолютною, а критерії допустимості доказів обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості.

В конкретному випадку ОСОБА_1 не обґрунтовано якими діями працівників поліції були істотно порушені його права та свободи та яким чином ці обставини впливають на дотримання працівниками поліції порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак наркотичного сп`яніння, встановлення яких відбувалося вже після фактичної зупинки автомобіля.

Суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), ознаками наркотичного сп`яніння є: звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, які в подальшому вказані у протоколі, а отже такі дії працівників поліції є цілком правомірними та обґрунтованими, та відповідають положенням пункту 4 Розділу І та Розділу ІІІ Інструкції.

Згідно з п.12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Вказані ознаки наркотичного сп`яніння були об`єктивними та реальними. Більше того, ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції про те, що виражене тремтіння в нього пальців рук обумовлене пораненнями, що підтверджується відеозаписом, та свідчить про об`єктивність ознак та підставність подальших вимог щодо проходження огляду.

Окрім того, оголошення працівником поліції виявлених у водія ознак передував його детальний огляд, і лише після виявлення поведінки, що не відповідає обстановці, та вираженого тремтіння пальців рук, з урахуванням його подальшої емоційної поведінки, давали більш чим обґрунтовані підстави для підозри про перебування в стані наркотичного сп`яніння.

При цьому суд підкреслює, що визначення ознак сп`яніння, відповідно до Інструкції, є прерогативою саме поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України, при цьому вказана Інструкція не зобов`язує визначати саме три ознаки наркотичного сп`яніння, а тому за об`єктивної неможливості на стадії судового розгляду справи перевірити відсутність чи наявність звужених зіниць, які не реагують на світло, суд приходить до переконання про достатність інших об`єктивних ознак наркотичного сп`яніння для висновку, що інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я.

Натомість останній відмовився, що підтверджується направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння до ЧОПНЛ /а.с.4/.

В конкретному випадку, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальних ознак наркотичного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яка за своєю конструкцією є бланкетною нормою та покладає на водія, як учасника дорожнього руху, обов`язок, а не право вибору, виконання положень п.2.5 ПДР.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Суд при обґрунтуванні вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 ПДР також враховує усвідомлену відмову від проходження огляду, незважаючи на детальне роз`яснення інспектором поліції наслідків такої відмови. Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд, водій, окрім запізнення на автомийку та необхідність передачі речей, не повідомляв.

Наданим відеозаписом переконливо та в достатній мірі підтверджені обставини викладені в протоколі, виконання працівниками поліції вимог КУпАП при його складанні та дотримання процедури при виявленні у водія ознак сп`яніння.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Натомість, останній обмежився у відповідній графі протоколу записом «безпідставна зупинка, не згоден», тобто причина відмови базувались виключно на суб`єктивному несприйнятті водієм вимог поліцейського щодо проходження огляду, що і є складом адміністративного правопорушення.

В ході судового розгляду обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість уповноваженої особи, яка складала протокол відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останнього до адміністративної відповідальності не встановлено.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Суд вважає, що обов`язок проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку жодним чином не суперечить принципу презумпції невинуватості, оскільки користування автомобілями є потенційною загрозою заподіяння серйозних травм.

Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відсутність письмових даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно відеозапису останній чітко та неодноразово повідомляв водієві про відсторонення від права керування автомобілем. Окрім того, вказана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступеню його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма закону є бланкетною, тобто має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон № 3551-XII). У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено, з-поміж інших, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на правовідносини, що виникають із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ураховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 є особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, судовий збір у відповідності до положень ст.40-1 КУпАП належить сплаті на загальний підставах, а тому суд не вбачає підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 /шістсот пять/ грн 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов