Справа № 752/3335/25
Провадження №: 3/752/2130/25
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Вдовиченко О.О., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції у м. Києві відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

22.01.2025 року о 16 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 , в м. Києві по вул. Метрологічна 17/1, керував автомобілем «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився що зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд неодноразово, а саме чотири рази, належним чином повідомляв ОСОБА_1 про день, час та місце судового розгляду протоколу, проте останній в судове засідання не з`явився. На адресу суду надходили клопотання про направлення справи для розгляду за місцем проживання порушника, в задоволені яких судом було відмовлено. Клопотань від ОСОБА_1 про відкладення судового розгляду, призначеного на 25.04.2025 року, до суду не надходило.

В судовому засіданні взяв участь дистанційно в режимі ВКЗ захисник ОСОБА_1 - адвокат Чоланюк С.Ю. Він заперечував вину свого підзахисного у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Мотивував своє клопотання захисник тим, що твердження працівника поліції, зазначені ним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №227620 від 22 січня 2025 року, де серед іншого вказано, що «водій ОСОБА_1 керувава т/з…» ? не відповідають дійсності. Будь-якого керування транспортним засобом ОСОБА_1 не відбувалося і таке доведене бути не може, оскільки такого в природі не існувало. Якщо ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, як стверджують працівники поліції і вони мають докази такого керування, про що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, то виникає питання, чому ці докази суду не надано? А не надані вони, оскільки самого керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння або з ознаками алкогольного сп`яніння не було і бути не могло. 22 січня 2025 року приблизно о 15 год. в м. Києві, по вул. Метрологічна у ОСОБА_1 виник конфлікт із працівниками ТЦК. Як наслідок йому було нанесені тілесні ушкодження, а саме розбита ліва брова. В той період часу біля ОСОБА_1 був його товариш ОСОБА_3, мешканець с. Корост Сарненського району Рівненської області. Останній допоміг ОСОБА_1 дійти до транспортного засобу Audi д.н.з. НОМЕР_1 , який належить його дружині ОСОБА_2 та був припаркований на автопарковці неподалік будинку №17/1 по вул. Метрологічній в м. Київ. В період коли ОСОБА_1 та його товариш сиділи у вищевказаному транспортному засобі, через деякий час до автомобіля під`їхали працівники поліції і попросили їх надати свої документи. В подальшому, ОСОБА_1 неодноразово пояснював працівникам поліції, що він не водій автомобіля і ніхто вказаним транспортним засобом не керував. Однак, вони розпочали оформлювати якісь документи, як виявилось протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 відмовився підписувати будь-які документи, оскільки, він не вчинив будь-якого адміністративного правопорушення. Крім того, якщо у працівників поліції була підозра, щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння? вони мали б запропонувати йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці або в медичному закладі. ОСОБА_1 неодноразово наголошував працівникам поліції, що транспортним засобом не керував, однак вони незважаючи на це, продовжували безпідставно оформляти якісь документи. На основі вищенаведеного, захисник вважає, що перебування ОСОБА_1 поряд з автомобілем, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення ним адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки, саме перебування особи на місці події не доводить факт керування транспортним засобом. Додатково захисник зауважував, що ОСОБА_1 був готовий проїхати до лікаря-нарколога, незважаючи на те, що він не керував автомобілем, однак поліцейські його не доставили до лікарні. Відмітив, що зазначені обставини, чітко відображаються на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, більш детально з посиланням на час відео відображено у письмовому запереченні, яке долучено до матеріалів справи.

Вислухавши доводи захисника, дослідивши надані суду письмові докази, переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, а саме відмовився на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. В розпорядження суду надано достатньо доказів, які в сукупності відтворюють загальну картину обставин, які відбувалися на місці події та підтверджують факт керування ОСОБА_1 . ТЗ та факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Приймаючи таке рішення суд виходив з наступного.

Суд не враховує та не бере до уваги позицію захисника щодо того, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, був готовий проїхати до лікаря-нарколога, оскільки, як вбачається з відеозапису (16:11 год. згідно відео), останній на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» відмовився, на вимогу проїхати до лікаря нарколога відповів: «вези мене куди хочеш», однак не вчиняв дій, які б давали підстави вважати, що у нього є таке бажання прослідувати до лікарні. ОСОБА_1 надалі продовжував сперечатись, що він не керував автомобілем, є пішоходом і не бажає проходити огляд на стан сп`яніння. Разом з тим, згідно відеозапису (16:11 год. згідно відео) ОСОБА_1 сам визнав що перебуває в стані сп`яніння, наголошував, що йде з роботи додому як пішохід і випив по дорозі. Це в черговий раз підтверджує той факт, що у поліцейських дійсно були підстави висловлювати вимогу про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки ознаки сп`яніння були явними.

Що стосується заперечення захисника щодо керування ОСОБА_1 ТЗ, а саме відсутності в матеріалах справи доказів такого керування, суд це також не бере до уваги. Як вбачається з того ж відеозапису з нагрудної камери поліцейського, дійсно автомобіль стоїть припаркований з порушенням вимог ПДР на місці для зарядки електроавтомобілів, за кермом автомобіля сидить ОСОБА_1 , а на пасажирському сидінні сидить пасажир ОСОБА_3 , який є свідком подій, які відбувались в автомобілі. (16:04 год. згідно відео ), працівник поліції підійшов до пасажира ОСОБА_4 та повідомив, що на лінію 102 надійшов виклик з повідомленням, що біля магазину «Новус» водій в стані сп`яніння сів за кермо автомобіля (вказали реєстраційний номер) і поїхав. Після чого патруль приїхав на місце де і виявив автомобіль та ОСОБА_1 за кермом. На запитання поліцейського свідок ОСОБА_3 підтвердив обставини того, що дійсно він прийшов до ОСОБА_1 біля магазину «Новус», вони сіли в автомобіль та проїхали на місце де знаходиться автомобіль. На запитання поліцейського, чи є у свідка посвідчення водія і чому він не сів за кермо, останній відповів, що це не його автомобіль, він боїться сідати за кермо чужого авто. Додатково в підтвердження пояснень свідка факт того, що дійсно даний автомобіль здійснював рух, підтверджено відео з камери спостереження, яке інспектор переглядає у службовому автомобілі (16:17 год. згідно відео).

За таких обставин вина ОСОБА_1 підтверджується відомостями, відміченими в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 227620, від 22.01.2025 року, які відповідно до ст. 251 КУпАП є доказами по справі. Факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який, як вважає суд є достатнім та беззаперечним доказом порушення вимог п. 2.5 ПДР, а факт керування ОСОБА_1 . ТЗ підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського на якому відображено пояснення свідка ОСОБА_5 надані на місці події, які суд повністю враховує та кладе в основу свого рішення, крім того на відео відображено запис з камери спостереження.

Надані суду докази в сукупності є належними, допустимими, достатніми, переконливими та такими, що без розумного сумніву повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та враховуючи характер вчиненого порушення, особу водія ОСОБА_1 , обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне визнати його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, 283-285 КУпАП , -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя О.О. Вдовиченко