ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Садиленка О.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

за участю:

адвоката Садиленка О.Л.,

представника потерпілого адвокат Тарасюка О.О.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у сумі 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 31 жовтня 2024 року о 15 годині 30 хвилини, керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху ліворуч в районі буд. № 37 по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з попутним зліва автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Садиленко О.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків, відеозапис досліджений судом поверхово, пошкодження автомобілів не взяті до уваги, а пояснення свідка безпідставно відхилені.

Зазначає, що водій автомобіля Тойота - ОСОБА_2 спочатку зупинив керований ним автомобіль на строк близько 15 секунд, надав п`яти автомобілям можливість виконати об`їзд перешкоди, а потім несподівано для інших учасників дорожнього руху, не переконавшись, що це буде безпечно, поновив рух, допустивши значне прискорення керованого ним автомобіля Тойота, що і призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди. На переконання ОСОБА_1 , відповідні дії були здійснені водієм ОСОБА_2 , з прямим умислом, із хуліганських мотивів, що вказує на істотну загрозу для суспільства такої поведінки особи, яка керує джерелом підвищеної небезпеки.

Вказує, що відповідний механізм настання ДТП зафіксований на відеозаписі, який наданий для дослідження суду першої інстанції та був переглянутий у судовому засіданні. З аналізу відеозапису вбачається, що автомобіль Тойота впродовж 12-15 секунд стоїть без руху і за цей період 4 легкових автомобіля безперешкодно здійснюють маневр перестроювання у другу смугу для руху та продовжують рухатися в напрямку вул. Ливарна.

При цьому п`ятий автомобіль - Фольксваген також починає виконувати маневр перестроювання, в момент, коли автомобіль Тойота стоїть, однак несподівано автомобіль Тойота поновлює рух зі значним прискоренням, що явно не відповідає дорожній обстановці.

З невідомих причин суд першої інстанції проігнорував відповідні безсторонні докази, що містяться на відеозаписі, повіривши голослівним поясненням водія ОСОБА_2 , нібито він рухався та несподівано побачив автомобіль Фольксваген, який несподівано став різко перестроюватись у його смугу для руху. З відеозапису чітко вбачається, що автомобіль Тойота поновлює рух, коли автомобіль Фольксваген вже на всю довжину власного корпусу (4,62 метри) випередив автомобіль Тойота.

Суд першої інстанції також не дослідив належним чином та не проаналізував характер механічних ушкоджень, що їх отримав автомобіль Фольксваген: подряпини та вм`ятини від заднього бамперу, по всій довжині корпусу, до переднього бамперу, ліве дзеркало заднього огляду, яке «вивернуте» вперед, що наочно демонструє той факт, що автомобіль Тойота рухався зі швидкістю, яка перевищує швидкість автомобіля Фольксваген, та зупинився лише проїхавши понад 5 метрів від моменту початку контактування автомобілів.

Не взятий до увагу суду також і той факт, що автомобіль Тойота зупинився після настання ДТП на відстані кількох метрів попереду автомобіля Фольксваген.

Отже, автомобіль Тойота проїхав відстань не менше 10 метрів з моменту виникнення небезпеки для водія ОСОБА_2 , що неможливо, якщо вважати достовірними пояснення ОСОБА_3 , нібито він рухався зі швидкістю 20 км/год, а керований ним автомобіль нібито перебував у загальмованому стані.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив пояснення, що надані свідком ОСОБА_4 , виключно із тих мотивів, що «в поясненнях останнього переважно викладена лише його власна думка щодо причин цього ДТП, водночас свідком не було конкретизовано механізм цієї пригоди». Відповідні твердження суду суперечать як самому інституту допиту свідка, так і тим поясненням, які надав ОСОБА_4 : виклав обставини виникнення аварійної ситуації та безпосередньо зіткнення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 163320 від 31.10.2024, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема що ОСОБА_1 31 жовтня 2024 року о 15 годині 30 хвилини, керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху ліворуч в районі буд. № 37 по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з попутним зліва автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам;

- схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.10.2024 року, на якій з одного боку зображена ділянка дороги, де відбулась подія зіткнення, попередні напрямки руху водіїв та місце розташування транспортних засобів після цього, при цьому зі зворотного боку даної схеми зазначено перелік видимих пошкоджень цих засобів, механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ;

- матеріали відеозапису з камери зовнішнього спостереження, на якому зафіксована подія адміністративного правопорушення за участю причетних транспортних засобів за обставин, викладених в протоколі;

- пояснення ОСОБА_2 ..

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Апеляційний суд, дослідивши зміст наявних у матеріалах справи доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, схему ДТП та пояснення учасників ДТП, вважає, що характер отриманих транспортними засобами пошкоджень свідчить про правильність викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі ДТП обставин. Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оцінюючи як доказ відеозапис обставин дорожньо-транспортної події, потрібно звернути увагу, що його зміст повністю зіставляється з відомостями, зафіксованими у схемі місця ДТП від 31 жовтня 2024 року, зокрема відносно часу та місця зіткнення, дорожніх умов та обстановки на проїзній частині, а також взаємного розташування транспортних засобів після зіткнення, що в свою чергу дозволяє зробити висновок про належність та допустимість такого доказу, який відповідно доводить наявність порушень п. 10.1 Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_1 .

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Натомість, фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції та матеріали справи свідчать про те, що саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 10.1 ПДР України виникла дана ДТП, оскільки останній не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з попутним зліва автомобілем Тойота днз НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 , в результаті чого було пошкоджено транспортні засоби та завдано матеріальних збитків.

В даному випадку до адміністративної відповідальності притягаються дві особи, внаслідок спільних дій яких сталася дорожньо-транспортна пригода, так як на іншого водія ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 163328 від 31 жовтня 2024 року, слід констатувати, що наслідки цієї пригоди першочергово настали саме в результаті протиправних дій водія ОСОБА_1 , який, не переконавшись в безпечності свого маневру, змінив напрямок руху справа наліво, виїхавши на смугу руху автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_2 , який в той момент рухався в попутному напрямку відповідно до ліній дорожньої розмітки в межах однієї смуги руху, а отже не міг своїми діями заподіяти шкідливих наслідків. В даній дорожній ситуації в діях ОСОБА_2 відсутнє порушення правил дорожнього руху, оскільки ці правила розраховані на звичайні прийоми керування транспортним засобом, а не в умовах коли їх наражають на небезпеку інші водії своїми забороняючими діями, а отже останній міг розраховувати на те, що у відповідності до п. 1.4 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 також виконає правила дорожнього руху, в тому числі ті, що були поставлені йому у провину складеним стосовного нього протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, зокрема п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а тому характер, черговість та ступінь участі (внеску) саме водія ОСОБА_1 першочергово призвели до спричинення протиправного наслідку.

З приводу зауважень зі сторони захисту ОСОБА_1 щодо наявності недоліків у схемі місця ДТП та її невідповідності вимогам закону, необхідно зазначити, що суд, перевіривши її на відповідність вимогам п.п. 4, 5 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, вважає, що даний доказ був оформлений допустимим шляхом та належно відповідає обставинам, зафіксованим в протоколах про адміністративні правопорушення. Зокрема на схемі місця ДТП графічно зображено ділянку дороги, на якій сталось зіткнення, попередні напрямки руху водіїв, транспортні засоби, причетні до цієї пригоди, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів, координати місця зіткнення, а також інші відомості, необхідні для встановлення фактів та обставин, що мають значення для розгляду справи та підлягають доказуванню. Схема огляду місця ДТП підписана учасникам події водіями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без будь-яких зауважень.

Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при обставинах встановлених постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2025 року, чим він порушив вимоги п.10.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Отже, доводи апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, не дослідження всіх обставин справи та не надання належної оцінки наявним доказам у справі, є неспроможними.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У свою чергу належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн., у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Садиленка Олексія Леонідовича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Ю. Іванченко