ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника-адвоката Гельжинського Р.Л., законного представника потерпілого - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника - адвоката Гельжинського Р.Л. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови, - 29.09.2024 о 18 год. 00 хв. в м. Чоп, вул. Новозагородня, 30, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 чіплявся та погрожував фізичною розправою відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив дрібне хуліганство - правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Гельжинський Р.Л., в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 вважає себе невинуватим у вчиненні вказаного правопорушення, а посилання поліцейського в протоколі, що ніби-то останній чіплявся, погрожував фізичною розправою відносно гр. ОСОБА_3 , чим вчинив дрібне хуліганство порушив громадський порядок та спокій, таким, що не відповідає дійсності. Щодо обставин події зазначив, що дружина ОСОБА_2 повідомила, що неповнолітній сусід ОСОБА_3 ображав її нецензурними словами. 29.09.2024 ОСОБА_2 разом з сином поверталися додому з риболовлі, побачивши хлопчика на дитячому майданчику, ОСОБА_2 вирішив провести з ним виховну бесіду. Коли хлопчик побачив його, то почав кричати, щоб він його не бив. Вказує на те, що жодного фізичного впливу ОСОБА_2 не вчиняв, а лише розмовляв з ним. Після цього вирішив повідомити його матір про неналежну поведінку сина, однак, коли ОСОБА_2 прийшов до них додому, остання почала його ображати та вилила на нього гарячу воду. Зазначає, що жодних хуліганських дій ОСОБА_2 не вчиняв, не ображав та не чіплявся до малолітнього ОСОБА_3 , вказане не відповідає дійсності. Звертає увагу, що судом першої інстанції взагалі ненадана оцінка долученій представником потерпілого ОСОБА_1 постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2024 за фактом спричинення такого неповнолітньому ОСОБА_3 , в які зазначено, що 07.10.2024 отримано висновок СМЕ, в якому зазначено, що на тілі малолітнього ОСОБА_3 яких не будь тілесних ушкоджень чи їх наслідків не виявлено. Зазначена постанова була прийнята на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, отже вказаний факт свідчить також про відсутність в його діях і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Крім того зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що підзахисний порушував громадський порядок та спокій громадян у розумінні ст.173 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника - адвоката Гельжинського Р.Л., законного представника потерпілого - ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 173 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Всупереч тверджень апеляційної скарги сторони захисту, ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 були дотримані, а висновок судді про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 246312 від 29.09.2024 вбачається, що гр. ОСОБА_4 29.09.2024 о 18 год. 00 хв. в м. Чоп, вул. Новозагородня, чіплявся та погрожував фізичною розправою відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив дрібне хуліганство та порушив громадський порядок та спокій громадян.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані працівниками поліції за статтею 173 КпАП України.

Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, є належним та допустимим доказом.

Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння походить із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (постанова ВСУ від 04.10.2012 у справі № 5-7к12).

Всупереч тверджень апеляційної скарги, у діях ОСОБА_4 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, що підтверджується такими доказами: зазначеним протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД № 246312 від 29.09.2024, письмовими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_3 , довідками про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 , від 01.10.2024, у зв`язку з хворобою неповнолітнього сина; висновком психолога; переглянутим у судовому засіданні відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_2 цілеспрямовано зайшов у будиночок, у якому перебував ОСОБА_3 , і перебував у ньому якийсь час; показами свідка ОСОБА_5 , яка повідомила, що чула, як ОСОБА_3 кричав, щоб ОСОБА_2 не бив його і просив у нього пробачення; рапортом працівника поліції, іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Зазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, взаємоузгоджуються між собою, у зв`язку з чим твердження апелянта про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є необґрунтованими.

Разом з тим, у судовому засіданні суду першої інстанції мати неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , повідомила, що у той день вона була вдома, а її син грався на подвір`ї на дитячому майданчику у дитячому будиночку. У цей час до нього підійшов ОСОБА_2 почав кричати нецензурно і наніс йому удари в голову. Після чого ОСОБА_2 прийшов до них додому, де вона знаходилася з матір`ю. Зазначала, що ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав її ображати, і щоб його вигнати, мати вилила на нього воду.

Також зазначила, що наступного дня син пішов до школи, а вона на службу. Однак, через те, що син ввечері почувався погано 01.10.2024 вони звернулися до лікаря, який запідозрив у нього струс мозку. Вказувала, що після цієї події сину необхідно відвідувати психолога.

ОСОБА_1 подала до суду довідки № 687, 688 КНП Чопський ЦПМСД ЧМР, психологічне обстеження та висновок психолога ОСОБА_3 від 18.11.2024, консультаційний висновок невролога КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» УМР, витяг з ЄРДР № 0000369 від 02.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним та розцінює як спосіб уникнення останнім відповідальності, оскільки зазначене спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції лишив поза увагою той факт, що постановою про закриття кримінального провадження від 31.10.2024 за фактом спричинення неповнолітньому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, з якої слідує, що 07.10.2024 отримано висновок СМЕ, в якому зазначено, що на тілі малолітнього ОСОБА_3 яких не будь тілесних ушкоджень чи їх наслідків не виявлено. Зазначена постанова була прийнята на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, отже вказаний факт свідчить також про відсутність в його діях і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, оскільки викладені в апеляційній скарзі обставини, за фактом яких було закрите кримінальне провадження, є предметом окремої перевірки відповідним органом досудового розслідування та не стосуються предмету розгляду справи у суді апеляційної інстанції, оскільки відповідно до положень КУпАП суддя розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ст. 173 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гельжинського Р.Л. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага