Справа № 197/699/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2025 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши адміністративну справу, що надійшла із Відділення поліції №6 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2024 року, о 14 годині 07 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ваз 2105», ДНЗ НОМЕР_1 , рухався за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Новомалинівка, вул. Центральна, де вчинив ДТП та після скоєного ДТП за його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, вживав алкоголь. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10.(є) ПДР України та тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв не надав.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово підкреслював важливість активної участі осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, у судових процесах. Зокрема, у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що сторони повинні з розумними інтервалами часу цікавитися ходом відомого їм судового провадження.

Принцип диспозитивності, на якому наголошує ЄСПЛ, надає учасникам процесу можливість самостійно розпоряджатися своїми процесуальними правами, включаючи право брати участь у судових засіданнях. У рішенні у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 7 липня 1989 року суд підкреслив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватися від дій, які спричиняють зволікання, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Важливо зазначити, що неявка особи на судове засідання може бути розцінена як спосіб уникнення відповідальності. У таких випадках суди можуть продовжувати розгляд справи за відсутності правопорушника, особливо якщо він був належним чином повідомлений про час та місце засідання і не надав обґрунтованих причин для неявки.

Беручи до уваги наведене та з урахуванням того, що вимогами ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, під час судового розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.2.10.(є) ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Частина 4 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до п. 9 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що водієві, який став учасником дорожньо-транспортної пригоди, заборонено вживати алкогольні напої, наркотичні чи інші одурманюючі речовини до моменту проведення медичного огляду для встановлення стану сп`яніння або до прийняття рішення про звільнення від такого огляду. Однак у будь-якому випадку така заборона діє не менше ніж протягом двох годин після ДТП.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Суд вважає, що співробітниками поліції належним чином встановлено факт того, що після дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 він вживав алкогольні напої до проведення медичного огляду уповноваженою особою з метою визначення стану алкогольного сп`яніння. Даний факт підтверджується як усними, так і письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , які він надав добровільно та в яких по суті порушення вказав: «Вживав алкоголь після ДТП». З огляду на це, суд приходить до висновку, що інкриміноване йому порушення вимог п. 2.10 «є» ПДР України є обґрунтованим, а притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП правомірним.

При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення згідно зі ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», роз`яснено, що позбавлення права керувати транспортними засобами суди не вправі застосовувати, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно довідки, що міститься в матеріалах справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував, а тому не може бути позбавлений права керування таким транспортним засобом.

З урахуванням вищевказаного, до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 34000 грн. 00 коп., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст. 130, ст.ст.221,283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. в дохід держави, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 ( шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням її майна в порядку, встановленому законом.

В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя В. В. Попов.