Кагарлицький районний суд Київської області
_____________________________________________________________________________
24.04.2025 Справа №: 368/254/25
провадження 3/368/179/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 рокум. Кагарлик

Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Кириченко В.І. розглянувши справу, яка надійшла від Відділення поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит.- АДРЕСА_1

за ст. 124 Кодексу України про АП.

встановив :

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 , 22.12.2024 р. о 17 год. 28 хв. в м. Кагарлик по вул. Столична керуючи автомобілем марки Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 12.1, 12.3 ПДР України не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу та внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вул. Столична поза межами пішохідного переходу з права на ліво, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження у вигляді розтягнення зв`язок правого гомілково ступневого суглобу.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Його захисник адвокат Клапчук Ф.П. подав письмові пояснення та просив справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, мотивуючи наступним.

Однією із ознак адміністративного правопорушення є об`єктивна сторона. При цьому, між діями правопорушника та наслідками повинен бути в причинно-наслідковий зв`язок.

У даній справі, саме дії пішохода (перехід дороги у не встановленому для переходу місці) знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

А тому, в діях ОСОБА_1 немає складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 124 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього /ЛАТ правил дорожнього руху. що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

На думку захисника не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, «поза всяким сумнівом», оскільки матеріали справи не містять належних доказів та не свідчать однозначно про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.ЗЗ рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенге проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Наведене, в свою чергу означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її ВИНУ не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі СУМНІВИ щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як зазначалося вище, юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того. Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності грунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № И. (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та брати до уваги, що відсутність належних доказів, які повинні покладатися в основу доказування винуватості особи, має тлумачитися на її користь.

Обґрунтовувати рішення про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на підставі наявного протоколу про адміністративне правопорушення, не можна, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою та передбачене відповідними нормами КУпАП. Протокол є підставою для подальшого провадження у справі та обвинувачення, яке в ньому міститься, має підтверджуватися сукупністю доказів, які однозначно свідчать на користь вини особи. Сам по собі протокол не є достатньою підставою для визнання особи винною у вчиненні правопорушення.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

ЄСПЛ у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише

доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011

від 20 жовтня 2011 року, про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, слід зазначити наступне. Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, передбачені ст. 280 КУпАП, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП. покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку - на орган поліції.

Разом з тим, надані поліцейськими докази в цій справі не доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Положення ч. 1 ст. 124 КУпАП , передбачає порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричини, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Судом встановлено обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 219894 від 13.01.2025 року, але тілесні ушкодження не є пошкодженням майна, що підлягає доказуванню згідно ст.. 124 КУпАП особою яка склала протокол про адміністративне правопорушення.

Порушення вимог п.12.1, 12.3 ПДР України ОСОБА_1 підтверджується протоколом огляду місця ДТП від 22.12.2024 року та відеозаписом з камер відео нагляду в м. Кагарлику про те, що ОСОБА_2 перетинав проїзну частину по вул. Столичній поза межами пішохідного переходу з права на ліво по відношенню руху автомобіля на ділянці дороги яка освітлювалась зовнішнім освітленням і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 на своїй полосі руху в місці де достатньо місця для об`їзду вказаного пішохода, який однією ногою вже знаходився майже на зустрічній полосі руху. При цьому водій не зменшував швидкості руху і не вчиняв дій по об`їзду пішохода. З робочого місця водія видимість пішохода становила 10м. Також вказані обставини підтверджуються схемою про місце ДТП та письмовими поясненнями пішохода і водія від 22.12.2024 року.

Суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, ст. 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.247 п.1, ст.284ч.1 п.3, ст. 294 КпАП України, суддя,-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя: Кириченко В.І.