24.04.2025
Справа № 744/742/24
Провадження № 3/744/24/2025
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

захисника Голика Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області об`єднану справу про адміністративні правопорушення за протоколами про адміністративні правопорушення, які надійшли від Новгород-Сіверського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

18 липня 2024 року о 23 годині 15 хвилин в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області по вулиці Центральній біля будинку № 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди ОСОБА_1 у встановленому законом порядку проводився у лікаря за адресою: вулиця Лікарняний Хуторок, будинок 2, місто Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівській області. Від подальшого керування відсторонений.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 253740 від 07 вересня 2024 року, 07 вересня 2024 року о 21 годині 41 хвилині в місті Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області по вулиці Героїв України біля будинку № 23 громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі громадянин ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. Від подальшого керування відсторонений.

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, доручив представляти свої інтереси в суді захиснику Голику Євгену Валерійовичу.

Захисник Голик Євген Валерійович у судовому засіданні повідомив, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення 18 липня 2024 року визнає повністю та щиро розкаюється, вину у вчиненні адміністративного правопорушення 07 вересня 2024 року не визнає, він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, у лікарні він лише відмовився від огляду із застосуванням спеціального технічного приладу, від інших обстежень не відмовлявся.

Вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у вчиненні 18 липня 2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 253725 від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 , складеним за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALCOTEST 6820» № 0372 та від підпису в акті відмовився (а. с. 2); копією акту Комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» № 18 від 18 липня 2024 року щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 18 липня 2024 року о 23 годині 30 хвилин від проходження тестування відмовився, за зовнішніми ознаками знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (а. с. 3); висновком Комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» від 18 липня 2024 року щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 18 липня 2024 року о 23 годині 30 хвилин від проходження тестування відмовився, за зовнішніми ознаками знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (а. с. 4); відеозаписом до протоколу серії ААД № 253725 від 18 липня 2024 року, складеного за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 (а. с. 5); письмовою розпискою ОСОБА_1 від 19 липня 2024 року щодо залишення транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з НОМЕР_2 на узбіччі дорогі біля будинку № 1 на вулиці Центральній міста Семенівка та зобов`язання не керувати транспортним засобом 24 години (а. с. 7).

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні 18 липня 2024 року адміністративного правопорушення доведена і його діяння правильно кваліфіковано при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, ОСОБА_1 згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 253740 від 07 вересня 2024 року ставиться до вини порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, тобто відмова водія від проходження в установленому законом порядку огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. 3 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У висновку Комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 07 вересня 2024 року лікарем зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду. Проте, цей висновок спростовується відеозаписом, який міститься в матеріалах справи, з якого видно, що у лікарні ОСОБА_1 відмовився лише від обстеження за допомогою спеціального технічного приладу, проте в іншій частині від проходження огляду не відмовлявся, погодився, щоб йому виміряли артеріальний тиск, та пройшов по лінії. Лікарем не було зроблено висновок щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння, хоча певний огляд ОСОБА_1 проводився і можливо було зазначити у висновку наявність або відсутність зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння.

Зазначена обставина вказує на недопустимість як доказу у даній справі висновку Комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 19 від 05 серпня 2024 року, який є одним з основних доказів у справі та без якого неможливо встановити винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому до вини.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року ) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ЄСПЛ зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України містить норми прямої дії, а згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 07 вересня 2024 року є порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху та відповідно подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в об`єднаній справі про адміністративне правопорушення в цій частині підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Призначаючи адміністративне стягнення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини.

З ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 221, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (по епізоду від 18 липня 2024 року), та призначити йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що становить 1000 (одну тисячу) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У разі несплати штрафу добровільно у п`ятнадцятиденний строк, обчислюваний за правилами ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у порядку примусового виконання постанови на підставі ч. 2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в дохід держави подвійний розмір штрафу в сумі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (по епізоду від 07 вересня 2024 року), закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області.

Суддя: С. В. Смага