справа №362/1175/25 головуючий у суді І інстанції Рубан Т.П.
провадження №33/824/2182/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, тимчасово не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючу у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, та на підставі частини другої статті 36 КУпАП накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 10 березня 2025 року подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року та закрити провадження у справі за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував чи мало місце вчинення адміністративного правопорушення та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що призвело до ґрунтування висновків на припущеннях.

Зауважила, що датою виявлення посадовою особою НАЗК, яка також наділена правом складати протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є 21 лютого 2024 року - дата отримання повідомлення від Шостого апеляційного адміністративного суду про виявлення факту несвоєчасного подання декларації, подальші пересилання між органами матеріалів щодо ОСОБА_1 , складання протоколу та розгляд справи судом повинен був відбутися в межах 6-місячного терміну від вказаної дати.

Оскільки на час розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , строки, зазначені в ст. 38 КУпАП закінчилися, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАГІ підлягає закриттю.

Окрім того, протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, не відповідають вимогам ч.2 ст.254 КУпАП, оскільки їх було складено уповноваженою посадовою особою пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила таке правопорушення.

Так, протоколи № №3445, 3446, 3447 про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою 12 лютого 2025 року, тобто пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила таке правопорушення (21 лютого 2024 року).

Крім того, 11 січня 2025 року безпосередньо старшим оперуповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Ототюком М.В. було встановлено особу ОСОБА_1 та відібрано пояснення відповідно до протоколу допиту від 11 січня 2025 року, проте протоколи про адміністративні правопорушення було складено уповноваженою особою з порушенням строку передбаченого в ст. 38 КУпАП, лише 12 лютого 2025 року.

Таким чином, складання даного протоколу про адміністративне правопорушення відбулось через значний проміжок з моменту виявлення особи, яка його вчинила, а тому слід вважати дії уповноваженої посадової особи непослідовними оскільки належним було б складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення не пізніше двадцяти чотирьох годин після його виявлення та закріплення відповідних доказів про їх вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, зазначені дії посадової особи уповноваженої на складання протоколу не відповідають такій складовій принципу правової визначеності як передбачуваність застосування правових норм.

Крім того, місцем складання вказаних протоколів зазначено м. Київ, разом з тим, ознайомлено ОСОБА_1 з даними протоколами у м. Біла Церква Київської області.

Окрім іншого, зазначає, що вину у вчиненні адміністративного правопорушенні в суді першої інстанції визнала частково, не заперечувала факту несвоєчасної подачі електронних декларацій, разом з тим, на момент вчинення правопорушення перебувала у відпустці для догляду за дитиною, яка потребує індивідуального домашнього догляду. Шостий апеляційний адміністративний суд не вжив жодних заходів для інформування апелянтки про зміни в законодавстві, зокрема про відновлення декларування, ні безпосередньо до 31 січня 2024 року (граничного строку подання декларацій), ні 21 лютого 2024 року на момент виявлення правопорушення, а саме направлення до НАЗК Повідомлення про неподання декларацій.

Зауважила, що в органах державної влади (зокрема у судах) працює з 2011 року і за весь цей час ні разу не порушила строків декларування. Умислу на вчинення правопорушення не мала як і мети приховати свої доходи.

У судове засідання апелянтка ОСОБА_1 не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання та/ або неможливості розгляду справи без її участі не повідомила.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , будучи секретарем судового засідання Шостого апеляційного адміністративного суду, державним службовцем 8 рангу категорії «В» (прийняла присягу державного службовця 05 травня 2011 року), а отже, є суб`єктом, на якого згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та яка відповідно до примітки до статті 172-6 КУпАП є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, в порушення вимог частини першої статті 45 розділу VII та пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, 11 квітня 2024 року, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - щорічна декларація) за 2021 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП. У зв`язку з цим 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення №3445.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи секретарем судового засідання Шостого апеляційного адміністративного суду, державним службовцем 8 рангу категорії «В» (прийняла присягу державного службовця 05 травня 2011 року), а отже, й суб`єктом, на якого згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та яка відповідно до примітки до статті 172-6 КУпАП є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, в порушення вимог частини першої статті 45 розділу VII та пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, 11 квітня 2024 року, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному вебсайті НАЗК щорічну декларацію за 2022 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП. У зв`язку з цим 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення №3446.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи секретарем судового засідання Шостого апеляційного адміністративного суду, державним службовцем 8 рангу категорії «В» (прийняла присягу державного службовця 05 травня 2011 року), а отже, й суб`єктом, на якого згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та яка відповідно до примітки до статті 172-6 КУпАП є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, в порушення вимог частини першої статті 45 розділу VII Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, 11 квітня 2024 року, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному вебсайті НАЗК щорічну декларацію за 2023 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП. У зв`язку з цим 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення №3447.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме:

- фактичними відомостями, зазначеними у протоколах про адміністративне правопорушення №3445, 3446, 3447 від 12.02.2025, які містять необхідні відомості, зокрема щодо дати вчинення та виявлення правопорушення, місця його вчинення тощо;

- листом Шостого апеляційного адміністративного суду вих. №02.6-33/186/2025 від 14 січня 2025 року з додатками: копією наказів Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року №123-к, від 17 жовтня 2024 року №412-к; копією особової картки державного службовця; копією посадової інструкції секретаря судового засідання Шостого апеляційного адміністративного суду, затвердженої наказом суду від 02 жовтня 2018 року №7;

- даними витягу з Єдиного державного реєстру декларацій щодо загальних відомостей про суб`єкта декларування та поданих ним до Реєстру документів;

- даними витягу з Єдиного державного реєстру декларацій щодо послідовності дій, які вчинила ОСОБА_1 , за період часу з 12 жовтня 2023 року до 12 квітня 2024 року, які свідчать, що перший раз дії користувача ОСОБА_1 в Реєстрі були вчинені 08 квітня 2024 року.

Суд першої інстанції вважав, що займаючи посаду державної служби з 05 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2024 року в Шостому апеляційному адміністративному суді, ОСОБА_1 була суб`єктом, на якого згідно з підпунктом "в" пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. ОСОБА_1 порушила порядок, передбачений статтею 45 розділу VII «Фінансовий контроль» та пунктом 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України "Про запобігання корупції», в частині строків подання щорічних декларацій за 2021 - 2023 роки, подавши їх 11 квітня 2024 року, тобто несвоєчасно, без поважних причин. За таких обставин суд кваліфікував дії ОСОБА_1 за частиною першою статті 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суд не вважав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку подання щорічної декларації за 2021-2023 роки через її необізнаність з відновленням декларування та неповідомленням її про це уповноваженою особою Шостого апеляційного адміністративного суду, оскільки відповідний обов`язок знати та дотримуватись вимог законодавства покладено саме на державного службовця. Крім того, Закон України «Про запобігання корупції» не передбачає для таких осіб винятків із загального правила щодо подання щорічних декларацій. Крім того, ОСОБА_1 з 25 березня 2019 року по 11 серпня 2019 року перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, а з 12 серпня 2019 року по 17 квітня 2022 року - у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, водночас порушень щодо подання декларацій у ці періоди не допускала, що підтверджується її поясненнями.

Додана ОСОБА_1 виписка з медичної карти стаціонарного хворого її малолітнього сина свідчить про його перебування у стаціонарі у період часу з 26 лютого 2024 року по 05 березня 2024 року, що не співпадає з періодом часу, в який мали бути подані щорічні декларації за 2021-2023 роки.

Суд також відхилив доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, оскільки днем вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, є 11 квітня 2024 року - день, коли декларацію було фактично подано, а датою виявлення правопорушення, на думку суду, було 12 лютого 2025 року - день складення протоколу про адміністративне правопорушення, тобто день, в який в уповноваженої на складання протоколу особи було достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях особи всіх ознак складу адміністративного правопорушення, а також коли уповноважена особа здобула можливість виконати всі передбачені статтями 254, 256 КУпАП дії за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (як-то: ознайомити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, зі змістом протоколу; забезпечити право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подати свої пояснення і зауваження щодо змісту протоколу; роз`яснити особі її права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП; вручити один примірник протоколу під розписку особі, яка притягається до адміністративної відповідальності).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Так, частиною першою статті 176-2 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З диспозиції цієї норми вбачається, що об`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення реалізується у формі дії - несвоєчасне подання декларації.

ОСОБА_1 з 05 жовтня 2018 року була призначена на посаду секретаря судового засідання Шостого апеляційного адміністративного суду зі збереженням 8 рангу державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби, а 17 жовтня 2024 року - звільнена із займаної посади за власним бажанням, що підтверджується копією наказів Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року №123-к, від 17 жовтня 2024 року №412-к.

Присягу державного службовця ОСОБА_1 прийняла 05 травня 2011 року у Шевченківському районному суді м. Києва.

Тож займаючи посаду державної служби з 05 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2024 року в Шостому апеляційному адміністративному суді, ОСОБА_1 була суб`єктом, на якого згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачений обов`язок осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (зазначених, зокрема, у пункті 1 частини першої статті 3 названого Закону), щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Водночас у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» було установлено, що фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

12 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким внесено зміни до Закону України «Про запобігання корупції», зокрема пункт 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону викладено в новій редакції, якою установлено, що:

особи, які у 2021-2022 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 вказаного Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року;

з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII Закону України «Про запобігання корупції» (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Тобто, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічну декларацію:

за 2021 рік - упродовж часу з 00:00 год. 01 січня 2022 по 23:59 год. 31 січня 2024 року;

за 2022 рік - упродовж часу з 00:00 год. 12 жовтня 2023 по 23:59 год. 31 січня 2024 року;

за 2023 рік - упродовж часу з 00:00 год. 01 січня 2024 по 23:59 год. 31 січня 2024 року.

ОСОБА_1 порушила порядок, передбачений статтею 45 розділу VII «Фінансовий контроль» та пунктом 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», в частині строків подання щорічних декларацій за 2021 - 2023 роки.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 у 2021-2023 роках була суб`єктом, на якого поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», то вона повинна була подати щорічну декларацію:

за 2021 рік - до 31 січня 2024 включно; фактично подала 11 квітня 2024 о 15 год. 24 хв. (відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному вебсайті НАЗК);

за 2022 рік - до 31 січня 2024 включно; фактично подала 11 квітня 2024 о 15 год. 32 хв. (відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному вебсайті НАЗК);

за 2023 рік - до 31 січня 2024 включно; фактично подала 11 квітня 2024 о 23 год. 26 хв. (відповідно до публічно доступної інформації, оприлюдненої на офіційному вебсайті НАЗК).

Отже, щорічні декларації за 2021-2023 роки ОСОБА_1 подала 11 квітня 2024 року, тобто несвоєчасно, без поважних причин.

Доводи апелянта про те, що шестимісячний термін притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП сплинув 22 серпня 2024 року є безпідставними з огляду на таке.

Згідно із ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, має істотне значення як день його вчинення, так і день виявлення правопорушення.

При цьому, крім факту встановлення несвоєчасності подання декларації для наявності складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, необхідно також встановити відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації та чи є відповідна особа суб`єктом декларування відповідно до Закону України Про запобігання корупції.

З матеріалів справи встановлюється, що посадовими особами ДСР НП України під час проведення перевірки щодо несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларацій було відібрано у ОСОБА_1 пояснення 11 січня 2025 року, зроблено запити до Шостого апеляційного адміністративного суду, та отримано відповідь 14 січня 2025 року, а 12 лютого 2025 складено протокол про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вважав, що постанова суду від 28 лютого 2025 року прийнята в шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що саме день складення протоколів про адміністративне правопорушення 12 лютого 2025 року, тобто день, в який в уповноваженої на складання протоколу особи було достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях особи всіх ознак складу адміністративного правопорушення, а також коли уповноважена особа здобула можливість виконати всі передбачені статтями 254, 256 КУпАП дії за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є датою виявлення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

При апеляційному перегляді встановлено, що в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_2 декларацій зумовлено поважними причинами.

Зокрема, статтею 8 Закону України «Про державну службу» до основних обов`язків державного службовця віднесено додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; за змістом Присяги державного службовця особа, яка її складає, присягає, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України (стаття 36 Закону України «Про державну службу»); в пункті 15.4 Особової картки державного службовця ОСОБА_1 зазначено, що вона ознайомлена з вимогами і обмеженнями щодо прийняття та проходження державної служби відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» та зобов`язується їх дотримуватись. ОСОБА_1 за освітою є юристом, вимога знання Конституції України та Закону України «Про запобігання корупції», а також положення щодо несення відповідальності за недотримання вимог законодавства про запобігання корупції передбачені посадовою інструкцією секретаря судового засідання Шостого апеляційного адміністративного суду, долученою до протоколів про адміністративне правопорушення (розділи «Повинен знати», «Відповідальність»).

Що стосується перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує індивідуального домашнього догляду, то Закон України «Про запобігання корупції» не передбачає для таких осіб винятків із загального правила щодо подання щорічних декларацій.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Таким чином, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (протоколи №3445, №3446, №3447 від 12 лютого 2025 року про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП) та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Р.В. Березовенко