Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 - адвоката Конюшко Д.Б. (в режимі відеоконференції), розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката Конюшко Дениса Борисовича на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.06.2024 о 23 год. 30 хв. в м. Луцьку по просп. Волі керував самокатом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у лікаря-нарколога в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції захисник Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимог законодавства. Зокрема зазначає, що суддею першої інстанції, було порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки між ОСОБА_1 та ним був укладений договір про надання правової допомоги. Після укладення договору він як адвокат Лугини В.М. направляв в суд відповідні клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференц зв`язку, однак жодного разу не був долучений до ВКЗ. По телефону секретар суду (помічник), що разу зазначав про неможливість проведення ВКЗ. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений права доступу до правосуддя й до правової допомоги. При цьому, ОСОБА_1 є військовим й немає змоги самостійно приймати участь в розгляді справи.

Більше того, звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував самокатом з двигуном потужністю понад 3 кв., як це передбачено у п.1.10 ПДР України. Таким чином, на думку сторони захисту працівники поліції не довели факт порушення з боку ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, захисником Конюшко Д.Б. подано клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження судового рішення вважаючи, що він прощений з поважних на те причин.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника Конюшко Д.Б., який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з підстав викладених в ній, доходжу до наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Враховуючи доводи сторони захисту та матеріали справи, вважаю, що захиснику Конюшко Д.Б.слід поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення від 20 січня 2025 року, оскільки він пропущений з поважних на те причин.

Перш за все, посилання сторони захистув апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було порушено право на захист ОСОБА_1 заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Судові повістки направляються судом за місцем проживання осіб, згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи.

З оскаржуваної постанови встановлено, що судовий розгляд справи в суді першої інстанції проводився без участі ОСОБА_1 та його захисника Конюшко Д.Б. При цьому суд вважав, що ОСОБА_1 та його захисник Конюшко Д.Б. про нього повідомлялися належним чином.

Проте з такими висновками суду неможна погодитися. Суд, у відповідності з вимогами ст.7 КУпАП, повинен здійснювати судочинство в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року, №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу суддів на неухильне виконання вимог ст.268 КУпАП та неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, які притягаються до відповідальності.

Матеріали справи не містять даних про отримання ОСОБА_1 та його захисником Конюшко Д.Б. судових повісток про виклик до суду на 09 годину 30 хвилин 20 січня 2025 року.

Вищенаведене свідчить про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник не були належним чином, у спосіб визначений діючим законодавством, повідомлені про день та час розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи те, що справу розглянуто і притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за його відсутності, та відсутності його захисника Конюшко Д.Б. при цьому були порушені вимоги ч.1 ст.268 КУпАП, суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2025 року та прийняття нової постанови, як це передбачено п.3 ч.8 ст.294 КУпАП.

Сторона захисту вказує про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Проте, такі доводи на увагу суду не заслуговують з врахуванням наступного.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №572023 від 12 червня 2024 року, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №572023 від 12.06.2024 року, з якого вбачається, що 06.06.2024 року о 23 год. 30 хв. в м. Луцьку по просп. Волі, водій ОСОБА_1 керував самокатом, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у лікаря нарколога в установленому законом порядку. Разом з тим, останній зі змістом даного протоколу був ознайомлений, та в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначив, що «з порушенням повністю згідний», що засвідчив своїм особистим підписом (а.с. 1);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 07.06.2024 року (а.с.15);

- висновком лікаря КП "ВОПЛ м. Луцька» Волинської обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 388 від 07.06.2024 року, яким констатовано факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (а.с.16).

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, суддя знаходить доводи сторони захисту, безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що електросамокат, не є транспортним засобом в розумінні ПДР та КУпАП не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» електричний колісний транспортний засіб - це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України визначено, що транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Однак, при цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.

Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.

Отже, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:

- легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;

- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом б) частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності вказівки на потужність електродвигуна самоката у протоколі, неможливо стверджувати, що керування здійснювалось саме механічним транспортним засобом, суд відхиляє, оскільки ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування будь-якими транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керування яким в стані алкогольного сп`яніння, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.

Згідно з відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області від 19.12.2024 №31/3-5445-08/2024, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не видавалося.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пленум Верховного суду України в абз.3 п.28 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Отже, у зв`язку з відсутністю в особи, яка притягується до адміністративної відповідальності права на керування транспортними засобами, стягнення необхідно накласти в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 268, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвокату Конюшко Денису Борисовичу строк апеляційного оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2025 рокув даній справі.

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката Конюшко Дениса Борисовичазадовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2025 року, щодо ОСОБА_1 скасувати, прийняти у справі нову постанову.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Рахунок для сплати штрафу: отримувач коштів УК у м. Луцьку /Луцька отг/21081100, код отримувача (код за ЄДРІІОУ) 38009371, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0003550, призначення платежу сплата штрафу за рішенням суду (Постанова Волинського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року) про накладення штрафу в справі №161/11574/24, провадження №33/802/211/25.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у Волин.обл/м.Луцьк/22030101, код отримувача (код за ЄДРІІОУ) 38009371, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0003550, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу сплата судового збору за рішенням суду (Постанова Волинського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року) про накладення штрафу в справі №161/11574/24, провадження №33/802/211/25.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду В.А. Подолюк