Номер провадження: 33/813/930/25
Номер справи місцевого суду: 514/1382/24
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника Кисса В.І. на постанову судді Саратського районного суду Одеської області від 01.10.2024 року, якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП,

встановив:

оскарженою постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Згідно з оскаржуваною постановою, 01.07.2024 року, о 21 год 40 хв, п/ч ПД у ППр «Лісне» на напрямку Лісне-Саїци був виявлений громадянин України ОСОБА_1 (на в`їзд в Україну), який здійснив незаконний перетин ДК поза встановленим ППр з України в РМ 16 травня 2024 року на напрямку Єлізоветівка (Укр) Українка (РМ) в районі п/зн 0680, цим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «про державний кордон», відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що суддя місцевого суду безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, не врахував відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 перебуває у неосудному стані з огляду наявний медичний діагноз «F 10.52. Розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю», перебуває на наркологічному обліку в поліклінічному відділенні КНП «Тарутинська центральна лікарня» з 2019 року.

Захисник стверджує, що місцевим судом не враховано суттєві порушення норм КУпАП, допущені працівниками прикордонної служби під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , якими не було встановлено чи осудний ОСОБА_1 та чи підлягає він адміністративній відповідальності.

Крім того, захисник вважає, що місцевий суд належним чином не повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи, чим позбавив останнього права на захист, справедливий неупереджений суд та на публічний судовий розгляд.

Також захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи, а копію оскаржуваної постанови йому надіслано 10.03.2025 року.

Апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_1 та захисника Кисса В.І., оскільки будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, вказані особи до суду не з`явилися, захисник подав клопотанням про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено наступне.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 та захисник Кисса В.І. не були присутні в суді першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а копію постанови від 01.10.2024 року ОСОБА_1 отримав 24.03.2025 року.

Враховуючи наведені обставини, з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді є обґрунтованою та такою, що ухвалена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

За змістом ст. ст. 254 , 256 КУпАП протокол об адміністративне правопорушення є найважливішим процесуальним документом в якому фіксується сутність вчиненого правопорушення, який у свою чергу є підставою для подальшого провадження справи у суді. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Наведені обставини дають право уповноваженій особі складати протокол про адміністративні правопорушення невідкладно після вчинення правопорушення, а також за наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому, зокрема його суб`єктивної та об`єктивної сторони.

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУПАП.

Згідно протоколу ПдРУ№307525 від 11.07.2024 року, о 21год 40 хв 11.07.2024 року п/н ПД у ППр «Лісне» на напрямку Лісне-Саіци був виявлений громадянин України ОСОБА_1 (на в`їзд в Україну), який здійснив незаконний перетин ДК поза встановленим ППр з України в РМ 16.05.2024 року на напрямку Єлізоветівка (Укр) Українка (РМ) в районі п/зн 0680, чим порушив вимоги ст.9 ЗУ «Про державний кордон», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1 ст. 204-1 КУпАП полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, зокрема вчинені групою осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити чи навмисно особа перетнула державний кордон України у незаконний спосіб.

Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

Як вірно зазначив місцевий суд, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 307525 від 11.07.2024 року, в якому зазначені дані про особу ОСОБА_1 та відомості про обставини скоєного ним правопорушення, який останній підписав без будь-яких зауважень щодо його змісту (а.с. 1);

- рапортом інспектора прикордонної служби вищої категорії начальника групи дозиметристів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_2 , згідно якого 11.07.2024 року в пунткі прокуску «Лісне» було виявлено ОСОБА_1 , який 16.05.2024 року здійсни незаконний перетин державного кордону поза встановленими пунктами пропуску у пішому порядку в межах п/зн 0680 з України в РМ на напрямку Єлізоветівка (Укр) Українка (РМ) (а.с. 6);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 11.07.2024 року, в яких він визнав факт перетину державного кордону України в Республіку Молдова поза пунктом пропуску (а.с. 5).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП повністю доведена зібраними доказами, які є належними та допустимим у цій справі, а тому рішення судді районного суду щодо визнання останнього винним в скоєні адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не містить достатньо обґрунтованих доводів та підтверджень, які б спростовали висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у незаконному перетині державного кордону України поза межами пункту пропуску через державний кордон України за викладеними в протоколі обставинами.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги, що неналежного повідомлення місцевим судом ОСОБА_1 про розгляд справи, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи даними про повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи, шляхом смс-повідомлення, яке відповідно до звіту було доставлено на номер телефону останнього та телефонограми, яку прийняв ОСОБА_1 (а.с. 20, 21).

Таким чином, суд вважає, що на стадії судового розгляду місцевим судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в місцевому суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Також апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про неосудний стан ОСОБА_1 з посиланням на медичні документи епікризи, картку обстеження та медичного огляду, акту дослідження стану здоров`я та висновку лікаря психіатра, з яких вбачається що ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку у психіатра з діагнозом «F 10.52 Розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни з психотичними розладами, переважно галюцинаторними», з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.20 КУпАП, не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Визнання особи неосудною чи обмежено осудною є правовим питанням, а тому прийняття відповідного рішення здійснюється виключно судом з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи. Нездатність особи за своїм психічним станом повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент правопорушення не є підставою для визнання такої особи неосудною, однак повинна враховуватися судами при призначенні покарання. Такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи №755/5059/19.

У наданих захисником медичних даних щодо стану здоров`я ОСОБА_1 відсутні відомості про перебування останнього у будь-якому хворобливому стані, визначеному ст.20 КУпАП на час вчинення адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зокрема ОСОБА_1 не зазначав про це в протоколі та в своїх поясненнях, де останній визнав свою вину та власноруч написав про те, що пояснення з його слів записано вірно та ним прочитано. Доказів щодо вчинення будь-яких незаконних дій прикордонниками під час оформлення матеріалів, якщо такі дії мали місце, стороною захисту апеляційному суду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди ОСОБА_1 з діями працівників прикордонної служби, останній не був позбавлений можливості оскаржити такі дії у передбаченому законом порядку, однак станом на день апеляційного розгляду, відомості про вжиття таких дій стороною захисту суду не надано.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені в протоколі та доводять вину правопорушника.

Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, які зафіксовані працівниками прикордонної служби.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Поновити захиснику Кисса В.І. строк на апеляційне оскарження постанови Саратського районного суду Одеської області від 01.10.2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Кисса В.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Саратського районного суду Одеської області від 01.10.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний винуватим за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський