Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/261/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Категорія - 126 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною захисника Любович Олександри Юріївни на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушеннята накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.,

за участі:

захисника Любович О.Ю.,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 05.11.2024 року о 22:00 год. в м. Кропивницький, вул. Садова, 88, керував т/з Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , будучи при цьому особою, яка не має права керувати такими транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України. Дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, захисник Любович О.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій крім апеляційних вимог порушує питання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови районного суду.

Обгрунтовуючи поважність пропущеного строку, захисник зазначає, що копія постанови в строк, передбачений ст. 285 КУпАП захиснику чи особі яка притягується до адміністративної відповідальності не вручена, а захисником постанова отримана лише 25.10.2021 (розписка про отримання постанови від 25.10.2021 міститься в матеріалах справи (а.с. 82). Відомостей про те, що постанова судом першої інстанції направлялася учасникам справи, відсутні в матеріалах справи.

Також захисник зауважує, що незважаючи на те, що адвокат та ОСОБА_1 звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності та не приймали участь при розгляді справи про адміністративне правопорушення, їм не було відомо рішення суду. Про наявність повного тексту постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стало відомо адвокату 18 лютого 2025 року з інтернет-сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень» (в загальному доступі рішення з`явилося 17.02.2025 - https://reyestr.court.gov.ua/Review/125159306) та на наступний день отримано безпосередньо в Ленінському районному суді м. Кіровограда.

До 19.02.2025, ані адвокат ані Ніколенко Д.С. не отримували оскаржувану постанову, та вона не була направлена засобами поштового зв`язку, чи за допомогою ЕС, чи електронної пошти, що підтверджується матеріалами справи. Натомість в матеріалах справи міститься розписка про отримання адвокатом копії постанови 19.02.2025, про що у апеляційній скарзі і було зазначено адвокатом (копію додається).

При цьому звертає увагу на те, що апеляційну скаргу було подано без зволікання у 10-ти денний строк з моменту отримання копії рішення.

За наслідком розгляду апеляційної скарги захисник Любович О.Ю. просить постанову щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП скасувати, та закрити провадження по справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд у оскаржуваній постанові, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , посилається на долучені до протоколу про адміністративне правопорушення довідку про наявність повторності, довідку про належність транспортного засобу та довідку про отримання посвідчення водія.

Проте, на думку захисника в матеріалах справи про адміністративне правопорушення взагалі відсутнє беззаперечне підтвердження щодо порушення ОСОБА_1 ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Так довідки долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містять будь яких ідентифікуючих реквізитів, як то дата формування, вихідний номер та дата реєстрації, печатка, а тому вважає, що вказані довідки є неналежними та недопустимими доказами.

Крім того відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 інкримінується скоєння адміністративного правопорушення повторно та на підтвердження цього факту судом взято до уваги довідку про наявність повторності відповідно до якої ОСОБА_1 начебто притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП України у вересні 2024 року.

Також звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції Бережним В.С. були допущенні грубі порушення прав ОСОБА_1 щодо отримання ним юридичної допомоги та допущені грубі процесуальні порушення щодо розгляду справи та складання відповідних документів. Так ОСОБА_1 взагалі не були роз`яснені його права, він був позбавлений можливості бути ознайомленим з матеріалами справи тощо.

Крім того відповідно до відеозапису файл «ехроrt-8rors» на відео 00:00:13 хв. працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 зупинений на підставі ст. 35 п. 3 «Можливо ви причетні до вчинення адміністративного, кримінального правопорушення» при цьому працівники поліції наперебій починають звинувачувати ОСОБА_1 в скоєнні адміністративних правопорушень (при цьому по жодному факту ОСОБА_1 не був притягнутий до адміністративної відповідальності), які нічим не підтверджені, на відео відсутні вказані факти.

Також, користуючись необізнаністю ОСОБА_1 у юридичних аспектах не роз`яснюючи останньому прав та позбавляючи його можливості отримати юридичну консультацію, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 неіснуючу підставу для зупинки його автомобіля, а враховуючи, що зупинка автомобіля була незаконною, то й всі вимоги поліцейських були незаконними, що тягне за собою незаконність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

При ознайомлені з відеозаписами, які на сьогоднішній день містяться в матеріалах справи начебто зафіксовані обставини описані в протоколі про адміністративне правопорушення, захисником встановлено, що вони окрім іншого мають ознаки фальсифікації, що є грубим порушенням отримання та надання доказів по даній категорії справ. Так відеозапис файл «export-8rors» має ознаки монтажу, оскільки даний файл змонтований з різних відеозаписів.

Також захист вважає, що працівники патрульної поліції не дотримано вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 є незаконним, складеним з грубими порушеннями законодавства, та не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене та той факт, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 , а тому постанова Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.

Крім того, звертає увагу, що судом першої інстанції взагалі не враховані грубі порушення допущенні співробітниками поліції при складенні та формуванні адміністративного матеріалу, а лише односторонньо, прийнявши сторону співробітників поліції, прийнято абсолютно незаконне рішення, без з`ясування всіх об`єктивних обставин справи.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

Захисник у клопотанні про поновлення строку посилається на те, що 19.02.2025, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та вона, як захисник не отримували копію постанови, та вона не була направлена засобами поштового зв`язку, чи за допомогою ЕС, чи електронної пошти.

Вказане підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до розписки захисник отримала копію постанови 19.02.2025, з апеляційною скаргою звернуласть 03.03.2025, що з урахуванням вихідних днів складає десять днів, з дня отримання копії рішення.

За таких обставин, ОСОБА_1 та його захисник об`єктивно були позбавлені можливості вчасно звернутись з апеляційною скаргою на постанову місцевого суду.

Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення права доступу до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 , як такий, що пропущений з поважних причин.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши захисника у підтримку апеляційних вимог, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно з «критеріями Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно з ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст. 280, 251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

До протоколу додаються докази на підтвердження обставин викладених уповноваженою особою у протоколі. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень ст.62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15травня2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП вказав, що його вина повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 167061 від 05.11.2024 року; довідкою ВАП УПП в Кіровоградській області; довідкою ВАП УПП в Кіровоградській області ДПП про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення; відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудного реєстратора № 473715 та № 472366.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 2.1.а ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 5 ст. 126 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення, особа, яка уповноважена складати протокол повинна надати належні, достатні та достовірні докази, з яких суд має встановити об`єктивну істину у справі та надати відповідну оцінку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 167061 від 05.11.2024 року ОСОБА_1 , 05.11.2024 року о 22:00 год. в м. Кропивницький, вул. Садова, 88, керував т/з Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , будучи при цьому особою, яка не має права керувати такими транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України. Дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року.

На підтвердження повторності вчиненого правопорушення, інспектором ВАП УПП в Кіровоградській області ДПП надано довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення. Згідно вказаної довідки, постановою від 12.09.2024 року серії ЕНА № 3037159 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення 12.09.2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Разом з цим, вказана довідка щодо наявності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить будь яких ідентифікуючих реквізитів, як то дата формування, вихідний номер та дата реєстрації, печатка, про що слушно зазначає захисник в апеляційній скарзі.

Більш того, як убачається з наданих строною захисту письмових доказів, ОСОБА_1 станом на 12.09.2024 навчався в автошколі ТОВ «Автошкола «ПРИОРІТЕТ»» в якості водія категорії «В», тому факт притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за події від 12.09.2024 року апеляційний суд вважає таким, що не відповідає примітці до ст. 126 КУпАП, де зазначено, що положення ч. 1 і ч. 2 вказаної статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу, а ОСОБА_1 , у свою чергу, станом на 12.09.2024 року був саме такою особою.

Вказані обставини ОСОБА_1 зазначав працівникам поліції і під час його зупинки 05.11.2024 року, зокрема те що він навчається в автошколі з керування транспортним засобом за відповідною програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії «В».

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яке відбулося 05.11.2024, не можна вважати як таке правопорушення, що вчинене ним повторно протягом року. Отже дії ОСОБА_1 не можна кваліфікувати за ч. 5 ст. ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою ст. 126 КУпАП.

У той же час ОСОБА_1 , на момент його зупинки працівниками правоохоронних органів 05.11.2024 року, навчався в автошколі, здав усі необхідні теоретичні та практичні іспити для отримання посвідчення водія категорії «В», що підтверджується свідоцтвом дійсним до 28.02.2025 про закінчення теоретичної підготовки у період з 07.02.2024 до 28.02.2024, а також медичною довідкою щодо придатності до керування транспортним засобом. Тому в даному випадку також слід застосувати примітку до ст. 126 КУпАП, положення якої вказують на те, що ч. 2 цієї статті не застосовується до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортними засобами.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, у даному випадку наявність повторності, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого указаною статтею.

Більш того, апеляційний суд зауважує, що суддя (суд) не вправі вийти за межі, визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися судовий розгляд.

Як вже зазначалось вище, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч.1 ст.254 КУпАП та ч.2 ст.251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд констатує, що в даному випадку посадовими особами органу поліції не було доведено «поза розумним сумнівом» наявності в діях ОСОБА_1 складу порушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про достатність доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_1 є передчасним і помилковим, а отже постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику Любович О.Ю. строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Любович О.Ю. - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко