Справа № 199/5371/25
ПОСТАНОВА

іменем України

30.04.2025 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра Воробйов В.Л. за участю:

- захисника особи, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 адвоката Андрусенка Є.С.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно капітана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, уродженця:м. Дніпропетровськ, у скоєні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно рішення Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 № 2797/0/15-24 змінена з 7 жовтня 2024 року територіальна підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.

Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення №64/25 від 16.04.2025 року слідує, що «10 квітня 2025 року тобто в умовах особливого періоду начальник пересувного стоматологічного кабінету військової частини зазначеної у протоколі про військове адміністративне правопорушення, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння капітан ОСОБА_1 , будучи службовою військовою особою та начальником за званням і посадою неналежним чином виконав свої обов`язки проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, проявив бездіяльність, не виконав покладених на нього службових обов`язків, а саме перебуваючи разом із своїм підлеглим за званням: водієм-санітаром медичної роти військової частини зазначеної у протоколі про військове адміністративне правопорушення солдатом ОСОБА_2 , допустив вживання ним алкогольних напоїв, тобто не провів роботу з підтримання дисципліни, проігнорував вимогу Статуту підтримувати внутрішній порядок, не припинив вчинення своїм підлеглими адміністративного правопорушення, не доповів про такий факт своєму безпосередньому (старшому) командиру (начальнику), тобто не виконав покладених на нього службових обов`язків, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.172-16 КУпАП».

ОСОБА_1 до суду не з`явився. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судових засіданнях на: 24.04.2025, 28.04.2025, 30.04.2025, судовими повістками про виклик та SMS-повідомленнями, які він завчасно, 23.04.2025, 24.04.2025, 28.03.2025, отримав на свій особистий абонентський номер телефону.

Водночас, для збереження прав та закон інтересів ОСОБА_1 на справедливий, та неупереджений судовий розгляд справи про військове правопорушення відносно останнього, судове засідання було двічі відкладено відповідно до заяв, які ОСОБА_1 направив до суду, та в яких зазначив, що просить перенести судовий розгляд справи, у зв`язку із тим, що проходить стаціонарне лікування та має бажання бути присутнім у судовому засіданні.

Враховуючи імперативність щодо строку розгляду судом справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-16 КУпАП, визначеного ч. 2 ст. 277 КУпАП, те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відносно нього справи, крім того, що він має захисника, який брав участь у розгляді справи, тому вважаю можливим здійснити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , що не свідчить про порушення права на захист останнього, на справедливий суд, не вважається обмеженням доступу до правосуддя та відповідає положенням ч. 1 ст. 268 КУпАП щодо необов`язкової участі особи яка притягається до адміністративної відповідальності у справах, де протокол складено за ст. 172-16 КУпАП.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» убачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:

- відомостями з протоколу про військове адміністративне правопорушення №64/25 від 16.04.2025 року, що складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 16.04.2025 року, що 10.02.2025 року у зв`язку виконанням завдань за призначенням його підрозділ перебуває на території Донецької області. В його підрозділі (роті) проходять військову ординатор лікувального відділення медичної старший лейтенант ОСОБА_3 та водій медичної роти солдат ОСОБА_2 . Він проживає у місці тимчасового перебуванні роти, а саме у вказаному у протоколі про військове адміністративне правопорушення будинку. 10.04.2025 ОСОБА_2 пішов до двору рубати дрова, він пішов з ним та спостерігав за цим, а ОСОБА_3 залишився у будинку. Після чого до їх будинку приїхав командир медичної роти, який проводив перевірку та на його розсуд вони перебували у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим командир роти направив їх до ВСП з метою проведення медичного обстеження на факт алкогольного сп`яніння. Від проходження освідування він відмовився у зв`язку з тим, що не довіряє правильності показань приладу «газоаналізатора», за допомогою якого хотіли його перевірити, у зв`язку з цим його направили до медичного закладу у невідоме йому місто, де він пройшов відповідний медичний огляд. Результатів огляду він не знає. Він дійсно перебував на службі 10.04.2025. Перевірку підлеглих ОСОБА_3 , ОСОБА_2 щодо вживання алкоголю не проводив, так як погано себе почував, та не доповідав щодо цього факту старшому командиру (начальнику), оскільки не бачив самого факту вчинення правопорушення. Спиртні напої 10.04.2025 року не вживав. Щодо позитивного висновку медичного огляду, пояснив, що через хвилювання вжив ліки, які могли містити етиловий спирт «Корвалол та настоянку на травах;

- копією письмових пояснень ОСОБА_3 від 16.04.2025 року, в яких той пояснив, що 10.04.2025 дійсно вжив спиртні напої у зв`язку із тим, що в нього був гарний настрій та він отримав заробітну плату. Алкоголь передали через ТОВ «Нова пошта». Він та ОСОБА_2 знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, що підтвердило медичне обстеження, ОСОБА_1 відмовився проходити освідування та його було направлено до медичного закладу;

- копією письмових пояснень ОСОБА_2 від 16.04.2025 року, в яких той пояснив, що 10.04.2025 року вирішив вжити спиртні напої у зв`язку із тим, що в нього був гарний настрій через народження онуки. Такий алкоголь йому передала його донька через ТОВ «Нова пошта», який з метою конспірації розлила у пакет від соку. Він та ОСОБА_1 знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, що підтвердило медичне обстеження. ОСОБА_1 відмовився проходити освідування та його було направлено до медичного закладу;

- копією письмових пояснень ОСОБА_4 від 16.04.2025 року, в яких той пояснив, що є командиром (начальником) військовослужбовців ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 10.04.2025 року, приблизно о 14-00 годин, ним було проведено позачергову3 перевірку особового складу медичної роти та місць розташування. В результаті перевірки місця розташування військовослужбовців ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , було виявлено сліди розпивання алкогольних напоїв, військовослужбовці візуально знаходились в нетверезому стані. Капітан медичної служби ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відмовився, після чого був доставлений в міський наркологічний диспансер м. Слов`янська Донецької області. Результаті проходження у вищезгаданому медичному закладі огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, включаючи аналіз крові, приблизно о 18-00 годин було встановлено факт алкогольного сп`яніння у капітана медичної служби ОСОБА_1

- копією висновку КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_1 від 11.04.2025 року, щодо позитивного результату, а саме перебування у стані алкогольного сп`яніння;

- службовою характеристикою, відповідно до якої, За час проходження служби на займаній посаді капітан медичної служби ОСОБА_1 зарекомендував себе з посередньої сторони, як не дисциплінований військовослужбовець. До виконання службових обов`язків ставиться не охоче. Військові статути ЗСУ не знає і не бажає вивчати. Поставленні завдання не завжди виконує. У складних ситуаціях не завжди витриманий і розсудливий. Не завжди здатен приймати відповідні рішення в залежності від ситуації, що склалася. Не вдосконалює свої фахові здібності, не намагається придбати передовий досвід згідно займаній посаді. Не виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням. не шанує честь та гідність товаришів по службі, не додержується правил військової ввічливості та військового вітання. Не вдосконалює свою фізичну підготовку, не слідкує за станом свого одягу. За характером спокійний, критику не завжди сприймає. Бажання проходити службу в лавах ЗСУ відсутнє.

Дослідивши наявні докази, вважаю, щодії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані, як вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, а саме інше умисне невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Так, відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» затвердженого Законом України від 01.03.2014 року № 1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час.

Відповідно до ст. 125 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут) командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.

Згідно зі ст. 126 Статуту командир відділення крім іншого зобов`язаний негайно доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу про надзвичайні події у відділенні, факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.

Статтею 28 Статуту визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 58 Статуту визначено,що командир(начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини,корабля (підрозділу)за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

За положеннями ст. 58 Статуту командир зобов`язаний, серед іншого, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Водночас, дослідивши письмові пояснення, які були долучені до матеріалів справи про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд вважає, що останній дійсно умисно не виконував покладених на нього службових обов`язків.

Так з письмових пояснень, які були надані військовослужбовцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відсутні будь-які підтвердження того факту, що 10.04.2025 року ОСОБА_1 перебував у поганому стані, з симптомами, які ним були вказані, як «головокружіння, різкий головний біль, періодичне запаморочення, біль у черевній порожнині».

Крім того, вказані військовослужбовці в письмових поясненнях не посилаються на те, що їх командир ОСОБА_1 виконав покладені на нього службові обов`язки, а саме не допустив вживання ними алкогольних напоїв або провів з ними роботу з підтримання дисципліни, не проігнорував вимогу Статуту підтримувати внутрішній порядок, припинив вчинення ними як його підлеглими адміністративного правопорушення, доповів про такий факт своєму безпосередньому (старшому) командиру (начальнику), тобто безумовно та належно виконав покладених на нього службових обов`язків, передбачених статтями 28, 58, 125, 126 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази або інші відомості в документах, що ОСОБА_1 10 квітня 2025 року скаржився на стан свого здоров`я під час проходження огляду на стан сп`яніння.

Окрім цього, відповідно до висновку КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_1 від 11.04.2025 року, щодо позитивного результату, а саме перебування у стані алкогольного сп`яніння, останній пояснив, що перед початком здачі крові почав себе дуже погано почувати та вжив ліки, а саме: «корвалол» та настоянку на травах, яку сам не знає, але чув від колег, що вона допомагає, які могли містити етиловий спирт.

Ознайомившись з вищевказаними поясненнями ОСОБА_1 , суд їх відхиляє, як такі, що є лише спробою виправдати себе та намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним військове адміністративне правопорушення.

До позиції сторони захисту, суд відноситься критично, оскільки така позиція спростовується об`єктивними доказами, оцінку котрим суд дав, а не визнання ОСОБА_1 провини спосіб його захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним правопорушення.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не скоєно військового адміністративного правопорушення, та недійсності окремих доказів відхиляються, оскільки вони зводяться до особистого, суб`єктивного тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачить такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_1 , викладені у судовому засіданні не спростовують досліджені судом докази під час судового засідання.

Тобто, стороною захисту не було подано жодного доказу щодо невинуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому військовому адміністративному правопорушенні за частиною 2 ст. 172-16 КУпАП, та факти, які були зазначені у клопотанні, що подано суду, були спростовані матеріалами справи.

При цьому, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі, оскільки матеріалами справи в повному обсязі доведено наявність умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, останній під час ознайомлення та підписання протоколу про військове адміністративне правопорушення від 10.04.2025 не вказував на необхідність надання йому правової допомоги. Особі, що притягується до адміністративної відповідальності, були роз`яснені вимоги ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України.

Більш того, під час освідування ОСОБА_1 було встановлено, що і останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а та обставина, що він має погане почуття не є виключною обставиною, яка дозволяє військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків за Статутом перебувати в такому стані, допускати вчинення підлеглими правопорушень та не повідомляти про такі факти оперативному черговому, органам ВСП, заступнику командира роти.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-16 КУпАп є бланкетною нормою права.

Отже, капітан ОСОБА_1 , будучи службовою військовою особою та начальником за званням і посадою неналежним чином виконав свої обов`язки проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, проявив бездіяльність, не виконав покладених на нього службових обов`язків, а саме перебуваючи разом із своїм підлеглим за званням: водієм-санітаром медичної роти військової частини зазначеної у протоколі про військове адміністративне правопорушення солдатом ОСОБА_2 , допустив вживання ним алкогольних напоїв, тобто не провів роботу з підтримання дисципліни, проігнорував вимогу Статуту підтримувати внутрішній порядок, не припинив вчинення своїм підлеглими адміністративного правопорушення, не доповів про такий факт своєму безпосередньому (старшому) командиру (начальнику), тобто не виконав покладених на нього службових обов`язків, передбачених статтями 28, 58, 125, 126 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Суд відхиляє твердження захисника ОСОБА_1 адвоката Андрусенко Є.С. про закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, оскільки солдат ОСОБА_2 є його підлеглим тільки за званням, оскільки таке твердження суперечить ст. 32 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Так, відповідно до ст. 32 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» «за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого і старшинського складу однієї з ними військовими частинами та військовослужбовців рядового складу».

У відповідності до ч. 4 ст. 15 КУпАП за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-16 КУпАП, є військовим адміністративним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки під час розгляду справи встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні військового адміністративного правопорушення і останній підлягає адміністративній відповідальності, по справі необхідно винести постанову, передбачену п. 1) ч. 1 ст. 284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та не визнав свою вину, надані суду пояснення, беручи до уваги службову характеристику, покази свідків, приймаючи до уваги, що він не спростував факти, викладені у протоколі про військове адміністративне правопорушення та не надав суду відомостей, про оскарження обставин адміністративного правопорушення та кваліфікацію його дій та беручи до уваги висновок огляду на стан алкогольного сп`яніння з результатом позитивного проходження на стан алкогольного сп?яніння, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

В той же час, відповідно до п. 12) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вчинив правопорушення, будучи військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі п. 12) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнити ОСОБА_1 від сплати на користь держави судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя: Воробйов В.Л.

30.04.2025