Справа №574/936/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гук Т. Р.
Номер провадження 33/816/40/25 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Авраменко Д. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 574/936/23 за апеляційною скаргою захисника ЛІШУНОВА Є. О. на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 24.10.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Лішунова Є. О.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник ЛІШУНОВ Є. О. просить поновити строк на оскарження постанови судді, так як розгляд даної справи відбувався за відсутності сторін, а також просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки ОСОБА_2 не був повідомлений про розгляд справи, повістку отримала дружина, в той час коли останній проходив військову службу та з ним був відсутній мобільний зв`язок. Зупиняючи т/з, поліцейські не представились, причину зупинки не повідомили, не роз`яснили права, у протоколі відсутні дані про інвентарний номер приладу, яким велась фіксація, на відеозаписах відсутні цифрові підписи, поліцейськими було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння.

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 24.10.2023 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 і ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком один рік. Стягнуто на користь держави 536,80 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 14.09.2023 о 18:07 в м. Буринь по вул. Першотравнева керував т/з ВАЗ 21124, д. н. з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т/з із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alkotester Драгер 6820, результат перевірки 4,14%о, тест № 258, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

14.09.2023 о 18:07 в м. Буринь по вул. Першотравнева ОСОБА_2 керуючи т/з ВАЗ 21124, д. н. з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку т/з, подану проблисковими маячками синього і червоного кольору, спеціальним звуковим сигналом, чим порушив вимоги п. 2.4, 8.9б ПДР.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3 днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Учасники провадження у справі про адміністративне правопорушення, копію оскаржуваної ухвали захисник Лішунов Є. О. отримав 01.12.2023, а з апеляційною скаргою звернувся 06.12.2023, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи захисника Лішунова Є. О., який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 009012 від 14.09.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- роздруківкою результатів тестування «Alcotest 6820», згідно якого показники алкоголю у ОСОБА_2 14.09.2023 о 18:28 становили 4,14 проміле (а. с. 4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_2 пройшов огляд на місці зупинки т/з, результат огляду 4,14 проміле, від підпису відмовився (а. с. 5);

- відеозаписами події правопорушення із технічних засобів поліцейських, з яких убачаються обставини зупинки т/з, встановлення особи водія ОСОБА_2 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, проведення огляду водія на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки т/з, результат огляду (а. с. 3).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиції ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетними, тобто відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколах поліцейських та у постанові судді суду першої інстанції присутні посилання на порушення водієм ОСОБА_2 вимог ПДР, згідно яких:

- п. 2.4 на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил;

- 8.9 вимога про зупинку т/з подається поліцейським за допомогою, крім іншого: б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу;

- п. 2.9 водієві забороняється: а) керувати т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому процедура медичного огляду закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Відеозапис подій є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення можливості проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння, тому свідома відмова останнього від виконання вимог поліцейського про зупинку т/з та керування т/з у стані алкогольного сп`яніння в порушення вимог п. 2.4, 2.9а і 8.9б ПДР цілком логічно завершилось складенням відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 і ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали адміністративні матеріали, а події, що зафіксовані на них мали місце за участю ОСОБА_2 та стосуються саме цієї справи, а сам ОСОБА_2 не заперечував результат його огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно відеозаписів службовий автомобіль поліцейських, подаючи сигнал про зупинку, їхав за т/з під керуванням водія ОСОБА_2 , однак останній деякий час не реагував на вказаний сигнал поліцейського автомобіля. В подальшому після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 останній почав сперечатись з поліцейськими. Під час спілкування та перевірки документів у ОСОБА_2 у поліцейського виникли підозри щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, тому була висловлена вимога на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду 4,14 проміле, тому доводи апеляційної скарги захисника про порушення процедури огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими і не відповідають наявним у справі доказам.

Не можуть бути прийнятими до уваги і не підлягають задоволенню твердження апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказів відеозаписів з технічних засобів поліцейських, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах КУпАП, згідно яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування т/з, актом огляду та тимчасового затримання т/з, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами (ч. 1 ст. 251 КУпАП). Тобто, законодавство України про адміністративні правопорушення не містить вимог до відеозаписів події правопорушення, наданими поліцейськими, про які йдеться мова в апеляційній скарзі захисника.

Вищенаведене підтверджує не лише факт невиконання вимог поліцейського про зупинку т/з та перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури зупинки т/з та огляду водія на стан сп`яніння, який був проведений на місці зупинки т/з із відео фіксацією подій правопорушення та із застосуванням спеціального технічного засобу, що повністю відповідає вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з повинен виконувати, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейськими при складанні протоколів про адміністративні правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_2 як учасника дорожнього руху.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 не був повідомлений про час і місце судового розгляду, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, про першу дату та час судового розгляду справи ОСОБА_2 був повідомлений на свій телефонний номер у додаток Viber (а. с. 10), однак засідання не відбулося у зв`язку з його неявкою. Про дату та час наступного судового засідання ОСОБА_2 був повідомлений шляхом отримання судової повістки (а. с. 12), але до суду повторно не з`явився, відміток про те, що повістка отримана не ним, а дружиною, судова повістка не містить, тому суддя суду першої інстанції у передбачений законом спосіб провів судове засідання, що повністю узгоджується ст. 268 КУпАП, а право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях наведених вище правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень про зупинку т/з та порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати чи мають місце порушення, а у разі їх наявності, вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Здійснена апеляційним судом перевірка і аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 керував т/з і перебував при цьому у стані алкогольного сп`яніння, а також не виконав вимоги поліцейського про зупинку т/з, так як будь-який обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав на увагу не заслуговують і є безпідставними.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 і ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику ЛІШУНОВУ Є. О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Буринського районного суду Сумської області від 24.10.2023.

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 24.10.2023 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ЛІШУНОВА Є. О. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов