Справа № 567/380/25
Провадження №3/567/241/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Василевич О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Острог матеріали, які надійшли з Відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, тимчасово непрацюючого, паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 657353 від 17.02.2025 року ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення домашнього насильства при наступних обставинах - 05.02.2025р. близько 19:10 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно рідного брата його дружини ОСОБА_1 , тобто вчинив дії психологічного та фізичного характеру, а саме - погрожував йому нанесенням тілесних ушкоджень, ображав, внаслідок чого була завдана шкода його психічному здоров`ю, окрім того застосував перцевий балончик, що спричинило дискомфорт, душевні хвилювання, страх та тривожність у потерпілого.

ОСОБА_1 в судові засідання 25.03.2025, 09.04.2025 та 23.04.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце, день та час судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення засобами поштового зв`язку судових повісток по місцю його проживання, засобами телефонного зв`язку та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, розміщеного на сайті Острозького районного суду Рівненської області. Письмових пояснень з викладом своїх заперечень щодо суті правопорушення, вчинення якого ставиться йому у провину, а також клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.

Відповідно до ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП не є обов`язковою, а відтак враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, за наведених вище обставин, суд не вбачає перешкод та вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

З метою повного з`ясування обставин справи судом також вживались заходи шляхом виклику в судове засідання потерпілого та свідків правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , у будинку, що належить його батькам, при цьому впродовж більше 10 років фактично проживає в АДРЕСА_2 разом зі своєю сім`єю. Вказав, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживають його батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , його брат ОСОБА_5 , сестра ОСОБА_6 та чоловік сестри - ОСОБА_1 , який на даний час проживає в даному будинку без реєстрації. 05.02.2025 близько 19 год. він прийшов до будинку батьків, де між ним та ОСОБА_1 виник словесний конфлікт з приводу проживання ОСОБА_1 в даному будинку та його ставлення до батьків. При цьому він сказав для ОСОБА_1 забрати свої речі з будинку та коли останній відмовився, почав збирати його інструменти та інші речі і виніс їх в коридор. Зазначив, що ОСОБА_1 в ході конфлікту погрожував йому розправою та в подальшому, взяв перцевий балончик і розпилив його на нього. Після чого його дружина викликала працівників поліції. Вказав, що того ж вечора звертався до Острозької ЦРЛ з приводу застосування перцевого балончика, де за відсутності лікаря-офтальмолога медичної допомоги йому не надавали, а лише промили очі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона з 2012 року проживає в АДРЕСА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та дітьми. Вказала, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживають батьки її чоловіка - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , брат чоловіка ОСОБА_5 , сестра чоловіка ОСОБА_6 та чоловік сестри - ОСОБА_1 , який на даний час проживає в даному будинку без реєстрації. 05.02.2025 близько 19 год. вона з чоловіком ОСОБА_2 прийшли до будинку батьків чоловіка, де між її чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник словесний конфлікт з приводу проживання ОСОБА_1 в даному будинку та його поганого ставлення до батьків чоловіка. В ході конфлікту її чоловік ОСОБА_2 вказував для ОСОБА_1 , що останньому та його дружині було виділено одну кімнату, однак вони зайняли дві. Після чого її чоловік ОСОБА_2 почав збирати речі ОСОБА_1 , щоб звільнити свою, на його думку, кімнату, в свою чергу ОСОБА_1 погрожував її чоловіку розправою, кричав та виражався нецензурною лайкою та в подальшому розпилив перцевий балончик в обличчя ОСОБА_2 . Зазначила, що конфлікт тривав приблизно 15 хвилин. Після чого вона викликала працівників поліції. Вказала, що її чоловік звертався до Острозької ЦРЛ з приводу застосування перцевого балончика, де за відсутності лікаря-офтальмолога її чоловіка не оглядали, а лише промили йому очі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 та проживає в АДРЕСА_1 у будинку своїх батьків. Вказала, що у будинку за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1 проживають її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , її брат ОСОБА_5 та вона з чоловіком - ОСОБА_1 . Пояснила, що її брат ОСОБА_2 тривалий час проживає з сім`єю окремо від них в АДРЕСА_2 . Спільним побутом їх сім`ї не пов`язані. Вказала, що 05.02.2025 близько 19 год. до них додому прийшов її брат ОСОБА_2 з дружиною та вчинив словесний конфлікт з приводу безпідставного, на його думку, її проживання з чоловіком в даному будинку. В ході конфлікту ОСОБА_2 виганяв її з чоловіком із будинку та почав збирати речі ОСОБА_1 і виносити їх з кімнати. Вона з чоловіком просила свого брата ОСОБА_2 не чіпати їх речей, однак останній не реагував та продовжував конфліктувати. Вона пояснювала своєму брату ОСОБА_2 про те, що він не проживає у даному житловому будинку та не має права виганяти з будинку її з чоловіком. Після попередження, висловленого її чоловіком в адресу її брата про припинення дій, останній не реагував. З метою припинити дії ОСОБА_2 її чоловік розпилив перцевий балончик в сторону її брата ОСОБА_2 . Вважає, що конфлікт був спровокований протиправними діями її брата ОСОБА_2 . Зазначила, що конфлікт тривав приблизно 30 хвилин, після чого ОСОБА_7 викликала працівників поліції. Пояснила, що до квітня 2025 р. її місце проживання та чоловіка були зареєстровані у вищевказаному будинку, та на початку квітня 2025 р. її батьки виписали її з чоловіком з даного житлового будинку.

Заслухавши пояснення потерпілого та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі даних матеріалів справи та провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст.245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.173-2 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Суд звертає увагу, що аналіз диспозиції ст.173-2 КУпАП та положень Закону Україна «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дає можливість зробити висновок, що вимоги законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюються на вичерпне коло осіб, які в більшості випадків пов`язані між собою родинними, сімейними стосунками або спільно проживають, мають спільний побут, права та обов`язки.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення ст.173-2 КУпАП передбачає спеціального суб`єкта, яким є особа, на яку поширюються вимоги законодавства про запобігання та протидію домашнього насильства. Вичерпний перелік таких осіб наводиться у ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч.1, 2 ст.3Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Із наведеного слідує, що адміністративній відповідальності за ст.173-2 КУпАП можуть бути піддані лише ті особи, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити дані, необхідні для розгляду справи по суті.

Протокол про адміністративне правопорушення слід розглядати як акт застосування норм процесуального права, на основі якого відбувається остаточна фіксація обставин справи, які підтверджують вину правопорушника і наявність всіх елементів і ознак, що характеризують склад конкретного адміністративного проступку, а також створює можливість подальшого руху справи в порядку провадження в справах про адміністративне правопорушення.

Особливість цього процесуального документа в тому, що він одночасно виступає як документ, на основі якого відбувається порушення справи, і як документ на основі якого відбувається обвинувачення правопорушника.

Зважаючи на викладене, суд зобов`язаний розглядати справу лише в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаних стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення та не в праві встановлювати обставини, які виходять за межі таких тверджень та звинувачують особу у вчиненні дій, які конкретно не викладені в ньому.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .

Водночас матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 є особою, на яку поширюються вимоги законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. Відсутні будь-які належні та допустимі докази, з яких вбачалося б, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілий є родичами, спільно проживають на теперішній час або проживали раніше, пов`язані спільним побутом, між ними наявні взаємні права та обов`язки, зумовлені спільним проживанням, тобто, що останні є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Викладені у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення обставини щодо спільного проживання ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , а також додані до протоколу письмові пояснення свідка ОСОБА_7 та потерпілого щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спростовані наданими в судовому засіданні особистими поясненнями потерпілого та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів.

Будь-яких доказів, які б достовірно підтверджували наведені у протоколі обставини щодо спільного проживання вказаних осіб до матеріалів справи не додано.

Таким чином в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, на основі яких суд мав би можливість встановити, що ОСОБА_1 є особою, на яку поширюються вимоги законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству та він входить до кола осіб вказаних в ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Водночас з аналізу пояснень потерпілого та свідків події, наданих у судовому засіданні, і досліджених доказів у їх сукупності, встановлено, що дії ОСОБА_1 не свідчать про вчинення саме домашнього насильства.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 та дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 проживає зі своєю дружиною та її батьками за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 працівникам поліції щодо обставин події пояснив, що 05.02.2025 близько 19 год. до них додому прийшов брат його дружини ОСОБА_2 та вчинив з ним конфлікт, виганяв його з будинку та почав збирати і виносити з кімнати його речі. Оскільки на його прохання припинити протиправні дії ОСОБА_2 не реагував, то він змушений був застосувати перцевий балончик.

Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні поясненнями потерпілого та свідків.

Згідно із ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Одночасно в ході розгляду справи судом враховується, що домашнє насильство характеризується такими ознаками як умисність (з наміром досягнення бажаного результату), спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини, значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, а тому, у разі відсутності хоча б однієї із ознак, дії особи не можна розцінювати як насильство.

Так, обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП є наслідки правопорушення у вигляді заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, натомість подібне діяння, яким така шкода не була завдана, не утворює події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим надані матеріали справи не містять відомостей про заподіяння внаслідок дій ОСОБА_1 шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого, можливого заподіяння йому тілесних ушкоджень внаслідок застосування перцевого балончика, що також виключає склад адміністративного правопорушення та позбавляє суд можливості кваліфікувати його дії, і таких доказів до матеріалів справи не додано.

Окрім того з пояснень потерпілого та свідків встановлено, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення конфлікту та домашнього насильства, та дії ОСОБА_1 були викликані поведінкою потерпілого, враховуючи спрямованість його умислу, інтенсивність і характер його дій щодо посягання на законні права на майно ОСОБА_1 , та мали на меті відвернення і припинення такого посягання.

Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, а також пояснення ОСОБА_1 , потерпілого та свідків, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Нормами КУпАП не передбачено компетенцію суду щодо зміни суті правопорушення, його редагування, збору доказів, тощо. Такі дії порушили би принцип рівності сторін та фактично свідчили б про прийняття судом сторони обвинувачення, що є неприпустимим.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом у даній справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Вказане в сукупності свідчить про відсутність доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 ознак домашнього насильства, тобто складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з цим, суд діє виключно в межах складеного протоколу відносно ОСОБА_1 і не вправі виходити за його межі.

Отже, із зібраних матеріалів справи, які передано на розгляд до суду, встановлено, що такі матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів провини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції згідно якої суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартами доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід тлумачити на її користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи достатніх та переконливих доказів вчинення ним саме домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , а також, що він належить до кола осіб на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак у його діях суд не вбачає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 28.04.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.