Номер провадження: 33/813/381/25
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В.; за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Казарновського О.Л., прокурора Щербіни Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Казарновського О.Л. на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Каунас респ. Литва, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП було закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу зазначених адміністративних правопорушень.

Водночас, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 , припиняючи з 22.05.2024 діяльність на посаді директора КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом декларування відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 №1700-VII «Про запобігання корупції», суб`єктом згідно із приміткою ст. 172-6 КУпАП, як особа, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, в порушення абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, 25.06.2024 о 08:52 год. подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією.

Окрім того, до суду також надійшли протоколи №№1236/2024 та 1237/2024 від 08.07.2024 стосовно ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідно до яких ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та суб`єктом відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 14.10.2014 №1700-VII «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення ст. 28 Закону, не повідомив безпосереднього керівника Одеську міську раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій щодо підписання наказу №39 від 22.05.2024 «Про преміювання працівників КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР» за підсумки роботи у травні 2024 року, згідно якого нараховано та виплачено премію в розмірі 140% собі особисто, а також, під час підписання зазначеного наказу, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Проте, суд 1-ої інстанції встановивши, що матеріали справи не містять доказів, які у своїй сукупності містять усі ознаки реального конфлікту інтересів, а також доказів наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення такого порушення закону, як і будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 факту приватного інтересу, факту суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначених адміністративних правопорушень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Казарновський О.Л. не погодився із оскаржуваною постановою суду в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП з огляду на наступне:

- судом не було зазначено в оскаржуваній постанові та не прийнято до уваги суттєвих обставин, викладених в запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення, зокрема, викликає обґрунтовані сумніви те, що КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради» є юридичною особою публічного права, натомість, в законодавстві відсутні чітко визначені критерії розмежування юридичних осіб публічного та приватного права, а також перелік юридичних осіб публічного права; сама по собі та обставина, що засновником установи є Одеська міська рада не робить таку установу юридичною особою публічного права, а наявність загальних ознак, притаманних юридичній особі та закріплених у Статуті установи, не робить будь-яку юридичну особу саме юридичною особою публічного права;

- стороною обвинувачення не було надано до суду розпорядчого акту органу місцевого самоврядування про створення КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради», як це передбачено вимогами ч. 2 ст. 81 ЦК України, натомість, в рішенні Одеської міської ради №1852-VIII від 21.02.2024, на яке міститься посилання в протоколі як на підставу для віднесення установи до юридичних осіб публічного права, не зазначено про створення установи, а йдеться лише про затвердження її Статуту та доручення директору здійснити заходи з державної реєстрації;

- відсутність «комунальних установ» в законодавчо визначеному ч. 2 ст. 169 ЦК України переліку юридичних осіб публічного права та відсутність закону, який регламентує порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права, виключає можливість застосування до посадових осіб комунальних установ вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про запобігання корупції», внаслідок чого відсутні законні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог даного закону;

- працюючи на вищезазначеній посаді, ОСОБА_1 подавав декларації не зважаючи на те, що він не був посадовою особою юридичної особи публічного права, оскільки це була вимога керівництва, натомість, подача декларації після звільнення на п`ять днів пізніше, ніж встановлено законом, дія якого на ОСОБА_1 взагалі не поширювалась, була пов`язана із поважною причиною станом здоров`я та не може слугувати підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилаючись на викладені обставини, захисник Казарновський О.Л. просить скасувати постанову в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та провадження у справі в цій частині закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Казарновського О.Л., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора Щербіни Н.М., яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши доводи сторони захисту та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до Примітки до зазначеної статті, суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених ч.ч. 2 та 3 цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Розпорядженням Одеського міського голови Труханова Г. №284к від 17.03.2015 ОСОБА_1 було призначено на посаду директора КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради» з 18.03.2015 (а.с. 22).

В свою чергу, відповідно до розпорядження в.о. міського голови Філатова О. №427к від 08.05.2024, ОСОБА_1 було звільнено з посади директора КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради» 22.05.2024 (а.с. 23).

За приписами п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія зазначеного закону.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 45 Закону встановлено, що особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника стосовно відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами по справі.

Так, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення №1235/2024 від 08.07.2024;

- роздруківкою з Єдиного державного реєстру декларацій, із аналізу якої вбачається, що ОСОБА_1 подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування 25.06.2025 о 08:52 год.;

- копією розпорядження Одеського міського голови Труханова Г. №284к від 17.03.2015, згідно з яким ОСОБА_1 було призначено на посаду директора КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради» з 18.03.2015;

- копією розпорядження в.о. Одеського міського голови Філатова О. №427к від 08.05.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади директора КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради» 22.05.2024;

- копією заяви ОСОБА_1 від 08.05.2024 про його звільнення з займаної посади за власним бажанням 22.05.2024;

- копією Статуту КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради»;

- витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради» є зареєстрованою юридичною особою, засновником якої є Одеська міська рада;

- поясненнями ОСОБА_1 від 25.06.2024, в яких він зауважив на тому, що йому було відомо про те, що він є суб`єктом декларування відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» та він був ознайомлений із вимогами зазначеного закону щодо дотримання ст.ст. 45, 46 Закону, ст.ст. 172-4 172-9 КУпАП, рішеннями та роз`ясненнями НАЗК, а також було відомо про те, що у разі несвоєчасного подання декларація без поважних причин настає адміністративна відповідальність.

Зазначені вище докази в своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд констатує, що в даному випадку ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та суб`єктом декларування, припиняючи з 22.05.2024 діяльність на посаді директора КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради», несвоєчасно, без поважних причин, подав 25.06.2024 о 08:52 год. шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, чим допустив порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тобто вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Що стосується посилань захисника Казарновського О.Л. на існування обґрунтованих сумнівів стосовно того, що КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів Одеської міської ради» є юридичною особою публічного права, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Питання віднесення юридичних осіб, заснованих на базі державної (комунальної) власності, до юридичних осіб приватного чи публічного права не має однозначного вирішення на рівні законодавства. У зв`язку із цим для з`ясування питання, чи належить та або інша юридична особа (об`єднання юридичних осіб) до юридичних осіб публічного чи приватного права, необхідно аналізувати всю сукупність нормативно-правових актів, які визначають правовий статус безпосередньо цієї юридичної особи.

Положеннями ч. 2 ст. 81 ЦК України встановлено, що юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Таким чином, розмежування юридичних осіб публічного права та юридичних осіб приватного права проходить по ряду ознак, одна із яких (особливості порядку створення юридичної особи) прямо закріплена у ч. 2 ст. 81 ЦК України, а ще одна (джерело правового регулювання порядку створення, організаційно-правових форм та правового статусу юридичної особи) випливає із ч. 3 ст. 81 ЦК України.

Критерії розмежування юридичних осіб публічного та приватного права вироблені у правовій доктрині, а також закріплені у законодавстві України, а саме: виникнення юридичної особи (порядок створення юридичної особи); джерело правового регулювання порядку створення, організаційно-правових форм та правового статусу юридичної особи; характер здійснюваної діяльності; правоздатність; суб`єкт конституційних прав; правотворчі правомочності; правове становище майна; управління юридичною особою.

Окрім особливого порядку створення на підставі розпорядчого акту, основоположною ознакою юридичної особи публічного права є реалізація публічних інтересів держави чи територіальної громади, які покладені на таку особу Конституцією України та законодавчими актами.

Юридичні особи публічного права є носіями прав та обов`язків публічного характеру. Якщо здійснення певних видів діяльності для юридичних осіб приватного права є правом, здійснення окремих видів діяльності може являти собою обов`язок для юридичних осіб публічного права.

За загальним правилом, комунальна установа некомерційна організація, яка фінансується з місцевого бюджету, виконує той чи інший ряд безоплатних чи доступних громадських послуг та якій надано комунальну власність на основі права оперативного управління.

Водночас, як на цьому обґрунтовано зауважує захисник ОСОБА_2 , відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦК України, територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до п. 32 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься, серед іншого, створення у разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб`єктами комунальної власності спільних проектів або спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій, визначення повноважень цих органів (служб).

В свою чергу, приписами ч. 4 ст. 87 ЦК України встановлено, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відповідно до даних відкритих інтернет-ресурсів «Опендатабот» та «YouControl» сервісів моніторингу реєстраційних даних українських компаній, КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР» заснована та зареєстрована 18.03.2015 органом місцевого самоврядування Одеською міською радою, є бюджетною неприбутковою установою, основним видом діяльності якої є комплексне обслуговування об`єктів.

Відтак, системний аналіз положень ст. 81 ЦК України та інших викладених вище приписів законодавства дає підстави стверджувати про те, що комунальні підприємства, установи та організації належать до юридичних осіб публічного права, а керівники (директори) таких підприємств, установ, організацій є посадовими особами юридичних осіб публічного права.

З урахуванням викладених обставин, всупереч твердженням захисника, КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР» є юридичною особою публічного права, а її колишній директор ОСОБА_1 на момент здійснення своїх повноважень був посадовою особою юридичної особи публічного права.

Факт відсутності у відкритому доступі розпорядчого акту органу місцевого самоврядування, в даному випадку Одеської міської ради, про створення КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР», на який посилається захисник в поданій апеляційній скарзі як на підставу для сумніву у віднесенні комунальної установи до переліку юридичних осіб публічного права, на переконання суду апеляційної інстанції не може свідчити про те, що така установа не є юридичною особою публічного права, натомість, КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР» володіє усіма ознаками, притаманними саме юридичним особам публічного права, зокрема, її засновником є ОМР; установа є бюджетною неприбутковою організацією; вона створена з метою забезпечення комплексного, ефективного та належного обслуговування адміністративних приміщень, будівель комунальної власності територіальної громади м. Одеси; майно установи є власністю територіальної громади м. Одеси та закріплено за нею на праві оперативного управління.

Окрім того, прокурором Щербіною Н. в судовому засіданні апеляційного суду були надані копії Рішення Одеського міського голови ОСОБА_3 №6315-VI від 25.02.2015, відповідно до якого Одеська міська рада, з метою забезпечення належного обслуговування адміністративних приміщень, будівель Одеської міської ради та її виконавчих органів, вирішила створити КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР».

Відтак, з урахуванням існування в даному випадку розпорядчого акту органу місцевого самоврядування Одеської міської ради про створення вищезгаданої КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР», а також з огляду на покладені на установу функції реалізація публічних інтересів територіальної громади, суд апеляційної інстанції вважає доведеним той факт, що КУ «Служба з обслуговування адміністративних будівель виконавчих органів ОМР» є юридичною особою публічного права.

Отже, посилання захисника на те, що дія вищевказаного Закону України «Про запобігання корупції» не поширювалась на ОСОБА_1 є безпідставними з огляду на те, що він не був посадовою особою юридичної особи публічного права.

Водночас, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію при своєму звільненні так як хворів апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки це не підтверджено належними доказами.

Окрім того, окремої уваги варті певні суперечності, які містяться в апеляційній скарзі захисника.

Так, зауважуючи на тому, що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, захисник зазначає, що ОСОБА_1 щорічно подавав таку декларацію.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП була повністю доведена та встановлена поза розумним сумнівом під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Казарновського О.Л.залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції щодо ОСОБА_1 як законну, обґрунтовану та вмотивовану залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 251, 268, 280, 294 КУпАПапеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Казарновського О.Л., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца