1Справа № 335/3626/25 3/335/1143/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли із Управління патрульної поліції в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ЕПР1 №294582, 08.04.2025 о 16 год. 25 хв. в м. Запоріжжі, на вул. Героїв Полку Азов, біля будинку 137, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Skoda Octavia державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після скоєння дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП.

Працівники патрульної поліції кваліфікували дії водія ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, вказуючи, що на їх думку, він порушив п. 2.10.а ПДР України, згідно з яким, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

ОСОБА_1 в судовому засіданні під час розгляду справи свою вину в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 122-4 КУпАП не визнав, надав пояснення по справі, згідно яких повідомив, що його дружина має серцево - судинні захворювання, страждає на гіпертонію, вже переживала гіпертонічний криз. У день події, 08.04.2025, їй раптово стало гірше значно підвищився тиск, через це він був змушений терміново вирушити за необхідними ліками, та дуже поспішаючи потрапив у дорожньо-транспортну пригоду.

Перебуваючи у стані стресу та поспіху ОСОБА_1 не залишився чекати на появу власника пошкодженого автомобіля, а вирішив спершу доставити ліки дружині, після чого одразу повернутися на місце події.

ОСОБА_1 повідомив, що його дії щодо від`їзду з місця події викликані лише необхідністю якнайшвидше довезти ліки для дружини, яка хворіє на серцево-судинні захворювання. В підтвердження викладеного ОСОБА_1 надав суду медичні документи про стан здоров`я дружини та письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , які він надав суду, він визнає факт своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, однак зазначив, що після вимушеного залишення місця ДТП він повернувся за власним бажанням та самостійно.

08.04.2025 о 17 год. 10 хв. повернувшись на місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 дав пояснення представникам патрульної поліції та потерпілому ОСОБА_2 про причину свого від`їзду з місця події.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з наступних підстав.

На підставі приписів ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно п. 2.10.а ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1.10. ПДР України, під залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди слід розуміти дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Тобто, з суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, характеризується наявністю виключно прямого умислу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, винна особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За змістом ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 умисно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він не приховував факту ДТП та не заперечував того, що відбулося зіткнення з іншим автомобілем, однак поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки мав поважну причину.

ОСОБА_1 залишив місце події вимушено через термінову необхідність збереження здоров`я своєї дружини ОСОБА_3 .

Враховуючи обставини події, а саме повернення водія на місце ДТП, то у ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, отже в його діях відсутня і суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки матеріали справи не містять прямих доказів навмисного залишення ОСОБА_1 місця ДТП з умислом уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин вважаю, що провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, ст.122-4, п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя В.О. Макаров