Справа № 186/449/25
Провадження № 3/206/855/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Кушнірчук Р.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2025 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 № 277 на лейтенанта ОСОБА_1 , начальник речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 , покладено обов?язок проведення службового розслідування до 28.09.2024 за фактом травмування сержанта ОСОБА_2 , головного сержанта військової частини НОМЕР_2 та старшого солдата ОСОБА_3 , водія-заправника взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 . Станом на день складання протоколу про військове адміністративне правопорушення, а саме 26.02.2024, вказане службове розслідування не завершено через недбале ставлення лейтенанта ОСОБА_1 до військової служби. Таким чином, лейтенант ОСОБА_1 , начальник речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 , діючи протиправно, з прямим умислом, маючи наміри на порушення військової дисципліни та вчинення військово-адміністративного правопорушення, в умовах особливого періоду та умовах воєнного стану (особливий період відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» включає в себе воєнний стан), в супереч вимогам ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які передбачають, що військовослужбовець зобов?язаний виконувати службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов?язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання, якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов?язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. Не виконавши наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 № 277 та не повідомивши у встановленому порядку про неможливість виконати наказ своєчасно та в повному обсязі, лейтенант ОСОБА_1 всупереч інтересам військової служби, будучі військовою посадовою особою, вчинив недбале ставлення до військової служби, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

18 квітня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких він зазначає, що він одночасно із несенням військової служби неухильно виконував наказ командира по проведення службового розслідування. Так, ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що процес розслідування залежить не лише від нього, а й від решти військовослужбовців. Проводились усні допити, відбір пояснень, однак суттєвого результату це не дало. ОСОБА_1 не може нести відповідальність за неорганізованість чи явку інших військовослужбовців, що також може залежати від особистих обставин кожного, такі як наприклад лікарняний. Вказує на те, що не вистачає людей, які могли б суттєво допомогти вирішити ситуацію, а також про неможливість завчасного зібрання доказів в зоні бойових дій. Також, звертаю увагу суду, що з 27.03.2025 по 29.03.2025 лейтенант ОСОБА_1 був залучений до виконання завдань з фортифікаційного та інженерного обладнання позицій для ведення бойових дій на ділянці першої позиції оперативного рубежу оборони: ІНФОРМАЦІЯ_3, що він до виконання службових обов?язків ставиться належним чином, поставленні завдання виконує старанно та має відмінну характеристику, що підтверджується службовою характеристикою з військової академії. Крім того, ОСОБА_1 просить суд взяти до уваги, що раніше він жодного разу не притягувався до відповідальності, що підтверджується в тому числі і протоколом про адміністративне правопорушення. Вищенаведене свідчить про відсутність такого обов?язкового елементу складу адміністративного правопорушення як вина, і як наслідок, відсутність події адміністративного правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 просить взяти до уваги, що під час воєнного стану, він залучався до інших завдань і при явній нестачі людей, він з об`єктивних поважних причин, а не через власну недбалість, не зміг своєчасно завершити службове розслідування. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі відносно нього за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення в його діях.

23 квітня 2025 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу відносно нього закрити з підстав, викладених у його письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, на підтвердження вчиненого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 надано протокол про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_2 № 7 від 26 лютого 2025 року, а також до матеріалів справи долучено витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 205 від 17 липня 2024 року про прийняття ОСОБА_1 на посаду начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 з 17 липня 2024 року.

Частина 1 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Частина 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Згідно із приміткою до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за ст. 172-15 КУпАП.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби, є невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року по справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Суд звертає увагу, що доказів про покладення конкретних посадових обов`язків за посадою на ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, а формулювання обвинувачення ОСОБА_1 в недбалому ставленні до військової служби є узагальненим.

Вимогами ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

В цьому контексті суд зауважує на тому, що вказані у протоколі вищезазначені Статутом обов`язки військовослужбовця, є загальними та не є службовими обов`язками саме ОСОБА_1 , а у самому протоколі та долучених до нього матеріалах не зазначено конкретних службових обов`язків, визначених у його посадовій інструкції, до виконання яких, недбало поставився ОСОБА_1 .

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 не виконавнаказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.09.2024 № 277 та не повідомив у встановленому порядку про неможливість виконати наказ своєчасно та в повному обсязі.

Матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, його пояснення з приводу їх невиконання або неможливості виконання до справи не долучені, а самі матеріали службового розслідування суду не було надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Поміж тим, ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З наведеного слідує, що орган, що розглядає справу, не наділений повноваженнями на збирання доказів та розглядає справу в межах тих доказів, що зібрані та надані на розгляд суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення.

В той же час, тягар доказування події адміністративного правопорушення покладено на посадову особу яка складає протокол про адміністративне правопорушення, що слідує з положень ст. 251 КУпАП, та суд не вправі самостійно віднаходити докази та здійснювати інші дії на встановлення винуватості особи.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист та спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи надані ОСОБА_1 письмові пояснення суду та за умов відсутності достатніх та переконливих доказів неналежного виконання останнім своїх посадових обов`язків, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 172-15, 221, 247, 283-287, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочате відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук