ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/438/25 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю особи, яка притягнується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 16 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 08 листопада 2024 року о 00-15 годині водій ОСОБА_1 , рухаючись по просп. Тракторобудівників, 110 в м. Харкові, керував транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARJL0251, результат огляду 1,50 проміле. З результатом огляду водій не погодився, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився під відеофіксацію, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України

Постановою судді Московського районного суду м.Харкова від 16 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та винести нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що він 08.11.2024 опівночі рухався на своєму автомобілі Ford Focus, по просп. Тракторобудівників в м. Харкові, та був зупинений працівниками поліції, він був тверезий, алкогольні напої не вживав. Працівники патрульної поліції, зупинивши транспортний засіб, яким він керував, причину зупинки не пояснили, права не роз`яснили.

Вказує, що погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер. Після надання йому трубки у вигляді мундштука та аналізатора, він упродовж тривалого часу, виконуючи інструкції та вимоги працівників поліції, неодноразово робив інтенсивні вдихи у прилад, який також надавав відповідні індикаційні звуки роботи. При цьому, зазначив, що працівники поліції словесно тиснули на нього, говорили, що він все робить неправильно. Посилався, що після репліки «алкоголю немає», один з присутніх поліцейських дістав іншу трубку для аналізу. Після його вдиху в цю нову трубку працівники поліції відразу заявили, що прилад відпрацював, та що у нього згідно з аналізом 1,5 проміле алкоголю, що перевищує норму в сім разів. Зазначив, що йому показували прилад, проте дуже швидко його кудись убрав один з поліцейських. Він повідомив, що з результатом він не згодний та відмовився від проходження огляду в медичному закладі. При цьому йому не роз`яснювалось, як він повинен пройти цей огляд, до якого закладу проїхати, та яким чином огляд проводиться та йому не було вручено направлення на огляд до медичного закладу.

Крім того, вказує, що він намагався скористатися можливістю захисту, запросити на місце адвоката, чи іншим шляхом отримати консультацію, проте був позбавлений процесуальної можливості ознайомитися із протоколом про адміністративне правопорушення та надати свої пояснення. Долучений до справи відеозапис з бодікамери поліцейського в цілому не відображає всіх обставин цієї події.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 08 листопада 2024 року о 00-15 годині водій ОСОБА_1 , рухаючись по просп. Тракторобудівників, 110 в м. Харкові, керував транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARJL0251, результат огляду 1,50 проміле. З результатом огляду водій не погодився, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився під відеофіксацію.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №168603 від 08.11.2024 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARJL-0251, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 1,5 проміле;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не погодився з результатами Drager Alcotest 6820 ARJL-0251;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.11.2024 року, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- розпискою ОСОБА_2 від 08.11.2024 року, згідно з якою ОСОБА_2 приймає в управління транспортний засіб Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , та зобов`язується доставити автомобіль на місце стоянки за адресою: м. Харків, вул. Баварська, 7А.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржуються фактичні обставини справи та сам факт того, що він 08 листопада 2024 року о 00-15 годині, рухаючись по просп. Тракторобудівників, 110 в м. Харкові, керував транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений на вимогу працівників поліції.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів на підтвердження підстав зупинки автомобіля, є необґрунтованими, оскільки відповідно рапорту інспектора поліції та відомостей відеозапису, водія ОСОБА_1 було зупинено у відповідності до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» для перевірки документів саме під час дії комендантської години, що також є загальновідомим фактом, та не оскаржується апелянтом.

Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають істотного (вирішального) значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння

Перевіряючи доводи апелянта про те, що поліцейськими було порушено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими та такими, що спростовуються відомостями відеозапису, який було належним чином досліджено судом першої інстанції та встановлено, що працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що в нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння та пропонують пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою Драгера, ОСОБА_1 погоджується. Зафіксовано, як ОСОБА_1 особисто розпаковує трубку для Драгеру, як працівник поліції проводить контрольний забір повітря (інтервал відеозапису: 00:18:40-00:19:30). Зафіксовано обставини проходження ОСОБА_1 огляду за допомогою приладу Драгер, однак в нього не виходить, оскільки ОСОБА_1 , перериває подих. Зафіксовано, як через декілька невдалих спроб працівники поліції пропонують ОСОБА_1 поміняти трубку на нову, на що ОСОБА_1 відповідає: «Я й в попередній трубці був впевнений, я сам її доставав» (інтервал відеозапису: 00:22:50-00:23:30). Зафіксовано, як працівники поліції дають ОСОБА_1 нову трубку, проводять з нею контрольний забір та як ОСОБА_1 продуває Драгер, результат огляду склав 1,50 проміле (інтервал відеозапису: 00:22:14-00:23:42). Зафіксовано, як ОСОБА_1 ознайомлюють з результатами огляду, запитують, чи погоджується він, на що ОСОБА_1 відповідає, що він не згоден. Після незгоди ОСОБА_1 з результатом 1,50 проміле працівники поліції пропонують йому проїхати в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився. Останньому роз`яснено наслідки такої незгоди, а саме, що буде складено стосовно нього протокол за ст. 130 КУпАП. Зафіксовано, як ОСОБА_1 декілька разів перепитує у працівників поліції, що буде, якщо він погодиться з результатом, працівники поліції неодноразово роз`яснюють, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП або за порушення п. 2.9А) ПДР, або за порушення п. 2.5 ПДР, повідомляють, що справа буде розглядатися в суді (інтервал відеозапису: 00:23:42-00:32:28). Зафіксовано, як ОСОБА_1 питає чи може він зателефонувати, поліцейські не заперечують, ОСОБА_1 комусь телефонує, спілкується деякий час. На повторне запитання поліцейських, чи згоден він з результатом проведеного огляду за допомогою Драгера, відповідає, що згоден (інтервал відеозапису: 00:31:15-00:32:28). Зафіксовано, як працівник патрульної поліції пропонує ОСОБА_1 поставити свій підпис на роздруківці Драгера з результатом огляду, на що ОСОБА_1 повідомляє, що йому треба зателефонувати та відходить розмовляти по телефону. Після чого, зафіксовано, як ОСОБА_1 відмовляється підписувати документи, пропоновані поліцейськими та зазначає, що отримувати копію протоколу він не буде. На повторне запитання поліцейського, чи погоджується він з результатом огляду, відповідає, що він не згоден (інтервал відеозапису: 00:40:40-00:48:56).

Доводи апелянта про те, що після продуття ним Драгера поліцейські зазначали, що «алкоголю не виявлено», а в подальшому вже зазначили, що результат становить 1,5 пром є необґрунтованими та спростовуються відомостями відеозапису, з якого вбачається, що поліцейські зазначали про те, що «алкоголю не виявлено» саме під час здійснення контрольного забору повітря (тесту), демонстрували це ОСОБА_1 та вже після цього пропонували йому пройти огляд за допомогою газоаналізатора, результат огляду якого склав 1,50 проміле.

Твердження апелянта стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, що на думку апелянта, свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу порушили принцип безперервності її застосування, а тому такий відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, не є слушними, так як на ньому зафіксовано цілком всю подію фіксації правопорушення, сама якість зйомки є достатньою та такою, що виключає жодні сумніви щодо оцінки тих подій, які на запису зафіксовано. Розпаковка відеозапису на окремі файли на відеоносії, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, обумовлена його суто технічними властивостями. До того ж, в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що його спілкування з працівниками поліції відбувалось під час дії повітряної тривоги, чим було порушено його право на захист та безпеку життя є необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Як убачається з відеозапису, під час огляду та складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не зауважував поліцейським про наявність повітряної тривоги, не зазначав про необхідність переміщення його в укриття чи будь які інші обставини з цього приводу. Разом з цим, чинним законодавством не встановлено обмежень виконання працівниками поліції своїх службових повноважень під час сигналу «Повітряна тривога». А тому, вказані обставини не можна визнати підставою для визнання доказів по справі недопустимими та вони є такими, що не призвели до істотного порушення прав ОСОБА_1 . Крім того, такі обставини не стали перешкодою для останнього у пересуванні на транспортному засобі по місту Харкову, де відповідні тривоги лунають фактично цілодобово.

Дослідивши відеозапис, проаналізувавши всі обставини проведення огляду, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що поведінка ОСОБА_1 на відеозапису вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак не погодився з результатом алкотестера та відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

За вказаних обставин, апеляційний відхиляє доводи апеляційної скарги в частині порушення поліцейськими законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вони діяли відповідно «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

А тому, й відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що йому не було вручено направлення на огляд, апеляційний суд зазначає, що за своїм правовим значенням направлення на огляд є лише правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу. Враховуючи викладене, направлення на огляд водія до медичного закладу передбачено для вручення лікарю у випадку його проведення, вручення копії направлення на медичний огляд іншим особам не передбачено законодавством.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

З огляду на викладені обставини, на момент висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик