ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1205/25 Справа № 175/1071/25 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року, якою щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №181501 від 25.11.2024 року, 25 листопада 2024 року о 06.05 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Степове, траса Дніпро-Чумаки, керуючи автомобілем Мітсубісі, державний номер НОМЕР_1 , не надав переваги в русі автомобілю Опель, державний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР та ст.124 КУпАП.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року щодо ОСОБА_2 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить поновити строк для її оскарження, оскільки він не отримував судові повістки, при розгляді справи присутній не був, копія постанови йому не надсилалася, про зміст цієї постанови йому стало відомо з сайту Судової влади України та Єдиного реєстру судових рішень, також просить постанову скасувати, постановити нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним за ст.124 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції, закриваючи справу на підставі ст.38 КУпАП, в порушення вимог ст. 279, 280 КУпАП не дослідив докази, не встановив фактичні обставини справи та не визнав ОСОБА_2 винуватим за ст.124 КУпАП.

Зазначає, що винуватість ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також долученими до апеляційної скарги фотографіями з місця ДТП.

Будучи увідомленими про місце та час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та потерпілий ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд не увідомили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Вимоги апеляційної скарги щодо поновлення строку апеляційного оскарження у зв`язку з поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду підлягають задоволенню, так як розгляд справи відбувся у відсутність потерпілого ОСОБА_1 , відповідно до ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається потерпілому, однак матеріали справи не містять відомостей про вручення копії постанови потерпілому ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності та без з`ясування обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як не проаналізував та не надав належної оцінки доказам, чим порушив ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП щодо з`ясування всіх обставини справи, встановлення чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідження наявних у справі доказів та надання їм правової оцінки.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно із ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, ч. 2 ст. 283 КУпАП не містить будь-яких винятків щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, тому виконання вимог щодо постанови, передбачені цією статтею, є обов`язковим і для цього виду постанов.

Тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дає змогу дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення , у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Відповідно до п. 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Вказана норма КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, відповідно до ч. 2 статті 38 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Тому п. 7 ч. 1 статті 247 КУпАП необхідно застосовувати у взаємозв`язку з іншими нормами. Так, п. 7 ч. 1 статті 247 КУпАП містить посилання саме на ст. 38 КУпАП, яка підлягає застосуванню лише у випадку, якщо наявна вина особи і існують підстави для накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18), закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

З точки зору матеріального (сутнісного) підходу реабілітуючими визнаються обставини, за яких особа вважається непричетною до адміністративного правопорушення (у зв`язку із чим відновлюються її добре ім`я, репутація), а нереабілітуючими обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності.

Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою / нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєному адміністративному правопорушенні.

Таким чином, потерпілий не обмежений у своєму праві звернення до суду для забезпечення доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany»).

Допущені порушення є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови.

В ході апеляційного перегляду знайшли підтвердження доказами обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що 25.11.2024 року о 06.05 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Степове, траса Дніпро-Чумаки, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Мітсубісі, державний номер НОМЕР_1 , не надав переваги в русі автомобілю Опель, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Пунктом 16.11 ПДР України передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Невиконання вимог п. 16.11 ПДР України підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №181501 від 25.11.2024 року; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.11.2024 року; поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже, в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому ОСОБА_2 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак враховуючи, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 , згідно із протоколом про адміністративне правопорушення було вчинено 25.11.2024 року, тому у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити потерпілому ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Є. Джерелейко