Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3/733/458/25
Єдиний унікальний №733/692/25
Постанова

Іменем України

22 квітня 2025 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 2 (м.Ічня) Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ічня Чернігівської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , перебуваючої у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, непрацюючої, ІПН: НОМЕР_1 ,

за ст. 173-2 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установив:

Згідно протоколу, 29 березня 2025 року о 10-00 год ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 вчинила насильство в сім`ї стосовно свого співмешканця ОСОБА_2 , в адресу якого висловлювалася нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньому.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, яка викликалася засобами поштового зв`язку.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності була присутня під час його складення, в якому зазначено, що розгляд справи відбудеться в Ічнянському районному суді, а отже була обізнана про місце розгляду справи, але не вжила жодних заходів щодо з`ясування обставин щодо стану розгляду справи.

Також на офіційному сайті судової влади розміщувалося оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду.

За таких обставин, судом було вжито всі заходи для належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про час і місце розгляду справи, що є підставою для розгляду справи за відсутності останнього, оскільки його дії суд розцінює як зловживанням процесуальними правами, що свідчить про затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 3 КУпАП, органом поліції наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 262955 від 29 березня 2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 29 березня 2025 року, відповідно до яких остання зазначила, що у неї із ОСОБА_2 виникла сварка, в ході якої вони в адресу один одного висловлювалися нецензурною лайкою, рапорт поліцейського з РПП ВП № 2 (м.Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 29.03.2025 року, згідно якого ОСОБА_2 від дачі письмових пояснень відмовився, форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 29.03.2025 року, копією постанови Ічнянського районного суду Чернігівській області від 04 березня 2024 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу,

Однак, досліджені судом матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували на доведеність факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно свого співмешканця ОСОБА_2 .

Так, відповідно до ст. 279 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Як убачається з матеріалів, останні взагалі не містять заяви потерпілого ОСОБА_2 про вчинення будь-яких дій домашнього насильства її співмешканкою ОСОБА_1 , а також його звернення до правоохоронних органів, у зв`язку з чим взагалі невідомо на підставі чого працівником поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 , оскільки самої заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що вона зі своїм співмешканцем висловлювалася нецензурною лайкою, не достатньо для кваліфікації її дій по ст. 173-2 КУпАП.

Відповідальність за ст. 173-2 ч. 3 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Так, до матеріалів справи долучено постанову Ічнянського районного суду Чернігівській області від 04 березня 2024 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу.

Крім того, як убачається з матеріалів ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП 04.03.2024 року, при цьому вчинила нове адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 3 КУпАП 29 березня 2025 року, тобто за межами строку, після якого може бути притягнено до відповідальності саме за ст. 173-2 ч. 3 КУпАП.

Таким чином суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 173-2 ч. 3 КУпАП.

Разом з тим, суд позбавлений права самостійно змінювати кваліфікацію вчиненого чи змінювати фабулу викладеного правопорушення, що узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) згідно яких у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Крім того, порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 136188 від 24.09.2024 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ з огляду на вимоги ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 262955 від 29.03.2025 року складений без дотримання вимог процесуального закону, а саме за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим, так як нормами КУпАП не передбачено перекваліфікацію частини статті, за якою притягається до адміністративної відповідальності особа.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини і судову практику ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останньою правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 3 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 3 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною вище статтею.

Керуючись п. 1 ст. 247, п. 3 ст. 284 КУпАП, суд

постановив:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М. Овчарик