Справа № 461/5297/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В. Є.
Провадження № 33/811/576/25 Доповідач в 2-й інстанції: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатий В. Я., розглянувши апеляційну скаргу захисника Борисова М. П. на постанову Галицького районного суду м. Львова від 24.03.2025 року,

встановив:

постановою Галицького районного суду м.Львова від 28.11.2022 року ОСОБА_1 визнано винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, що був предметом порушення митних правил, а саме 5 554 710,00 грн.

Виявлений відповідно до протоколів № 0945/20900/22 від 28.09.2022 р. товар, який був безпосереднім предметом порушення митних правил - конфісковано в дохід держави, а у разі неможливості конфіскації товару постановлено стягнути, згідно ч.2 ст.541 МК України, з ОСОБА_1 , його вартість, що становить 5 554 710,00 гривень, в дохід держави.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10.02.2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львові від 28.11.2022 року - без змін.

Оскаржуваною постановою у відкритті провадження за заявою захисника Борисова М. П. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Галицького районного суду м.Львова від 28.11.2022 року відмовлено.

На постанову суду захисник Борисов М. П. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу передати до Галицького районного суду м. Львова для продовження розгляду.

В мотивах апеляційної скарги покликається на те, що КУпАП не передбаченна можливість перегляду рішень суду за виключними обставинами. У зв`язку з цим, вважає за можливе застосувати аналогію закону із КПК України. Звертає увагу на те, що рішенням Конституційного суду України від 05.07.2023 року визнано таким, що не відповідає Конституції України абзац другий частини першої статті 483 МК України. Відтак, вважає, що постанова Галицького районного суду м.Львова від 28.11.2022 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України підлягає перегляду за виключними обставинами.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважаю, що у прийнятті апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 294 КУпАП визначено порядок та строки оскарження постанови судді у справах про адміністративне правопорушення, а також набрання нею законної сили.

Зокрема, частиною 2 цієї статті визначено, що постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 294 КУпАП).

Офіційне тлумачення положення частини другої статті 294 "стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення" викладене в Рішенні Конституційного Суду №2-рп/2015 від 31 березня 2015 року.

Як зазначив Конституційний Суд в цьому рішенні, положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.

Главою 24-1 КУпАП передбачено перегляд постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Але у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду. Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення чинним законодавством не передбачено.

У рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року (абзац 4 підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини) зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (нормативно-правовий акт № 254к/96-ВР від 28 червня 1996 року, ст. 129 Конституції України).

Зі змісту цього рішення слідує, що у судах загальної юрисдикції законом встановлений такий порядок розгляду судових справ, за якими забезпечується апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, крім випадків, що встановлюються законодавцем шляхом визначення окремих категорій справ, по яким таке оскарження рішення суду не передбачено.

Відповідно до вимог КУпАП передбачено оскарження в апеляційному порядку постанов судді у справі про адміністративне правопорушення.

Такі обмеження на доступ до суду, узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, де було неодноразово наголошено, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 параграфі 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням з боку національного законодавчого врегулювання.

Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) КУпАП не передбачено, тобто КУпАП не містить норми про можливість апеляційного оскарження ухвалених з цих підстав судових рішень.

Відповідно до апеляційної скарги, предметом оскарження є постанова судді, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою про перегляд постанови за виключними обставинами, яка не входить до вказаного переліку постанов, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

Окрім цього, з рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 року, «Зайцев проти Латвії» заява №65022/01, пп.55 та 56, ECHR 2007-ІХ). Питанням визначення критеріїв, згідно з якими правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні ( п.21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції).

Враховуючи те, що, санкція ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України не передбачає адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, тобто фактичного позбавлення волі, то таке адміністративне правопорушення не може вважатись по суті кримінальним, у розумінні ст. 2 Протоколу № 7 ЄСПЛ.

Отже, посилання в апеляційній скарзі на можливість застосування положень КПК України, тобто аналогії закону, є безпідставними.

Виходячи зі змісту вказаних норм закону, прийняття до розгляду апеляційної скарги захисника Борисова М. П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24.03.2025 року про відмову у відкритті провадження за заявою захисника про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2022 року за виключними обставинами, не відповідає нормам діючого національного законодавства та правовим позиціям, викладеним у вищезазначених рішеннях ЄСПЛ, а тому слід відмовити у прийнятті вказаної апеляційної скарги та повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 287, 294 КУпАП, ст. ст. 529, 530 МК України, -

постановив:

відмовити у прийнятті апеляційної скарги захисника Борисова М. П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24.03.2025 року про відмову у відкритті провадження за заявою захисника про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2022 року за виключними обставинами.

Копію постанови апеляційного суду невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляцією та всіма доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Головатий В. Я.