Номер провадження: 33/813/911/25
Номер справи місцевого суду: 495/6161/24
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №295669 від 21.06.2024, в умовах особливого періоду та воєнного стану, а саме 12.06.2024 близько 11 год 00 хв на території НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , будучи військовою службовою особою, ОСОБА_1 недбало поставився до військової служби - здійснив пропуск на територію пункту тимчасового тримання відвідувача (співробітника Служби безпеки України) без дозволу начальника прикордонного загону, без перепустки на право відвідування МТТ, чим порушив вимоги ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 10 розділу ІІІ, пунктів 2, 5 розділу XI Інструкції про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.03.2015 №352. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2024 року, визнано ОСОБА_1 винним в здійсненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-15 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 гривень. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Не погодившись з наведеною постановою суду, 21.03.2025 захисник ОСОБА_1 - адвокат Каланжов В.І. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2024 року, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник посилається на те, що ОСОБА_1 копію постанови не отримував. Захисник апелянта отримав постанову лише 11.03.2025.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що подія відбулась 12.06.2024, рапорт заступника начальника загону про встановлення факту пропуску працівника СБУ на територію ІТТ датовано 13.06.2024, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 датовані 16.06.2024. Таким чином, в порушення строків встановлених ст. 254 КУпАП, протокол мав бути складений 17.06.2024, але він був складений значно пізніше 21.06.2024, що позбавило сторону захисту у вказані дні подавати та збирати докази. Апелянт звертає увагу, що пропуск на територію було забезпечено не аби якої особи, а майора СБУ ОСОБА_2 , та вказана обставина потребувала оперативності, оскільки майор СБУ мав у найкоротший термін потрапити до затриманої особи. Матеріали службового розслідування не містять доказів вчинення адміністративного правопорушення, а лише містить цитування рапорту працівника загону та пояснення ОСОБА_1 . Копія службового посвідчення не є доказом правопорушення, а лише посвідчує особу ОСОБА_1 та його звання. До протоколу про адміністративне правопорушення не додано копію посадових інструкцій ОСОБА_1 , тому не можна дійти висновку про порушення ним вимог КУпАП, оскільки чи передбачено функціональними обов`язками ОСОБА_1 доповідати начальнику про відвідування затриманих працівниками СБУ не відомо.

До протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного доказу в підтвердження факту недбалого ставлення військової службової особи до військової служби та взагалі не зазначено в чому саме виразилося недбале ставлення до військової служби. Не було деталізовано виконання яких конкретно посадових обов`язків було ним проігноровано, які вимоги нормативних актів було ним порушено. Матеріали справи не містять належних доказів підтвердження вини ОСОБА_1 .

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник ОСОБА_1 адвокат Каланжов В.І. доводи скарги підтримав, посилався на незаконність постанови суду першої інстанції. Надалі в суде засідання учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими.

Відповідно до ч. 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, з урахуванням ч.6 ст.294 КУпАП апеляційний суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність апелянта.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляції не ставиться питання про погіршення її становища.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що копію постанови не отримував, копію оскаржуваної постанови було отримано захисником лише 11.03.2025.

З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 21.03.2025 (а.с. 45).

За таких обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що у діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

На рівні національного законодавства встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладаючи на нього відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 4 ст. 15 КУпАП за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до ст.172-13 КУпАП).

Особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, а й тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Стаття 172-15 КУпАП є бланкетною нормою, тобто такою, що лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює дану норму більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено, які порушення правил несення військової служби допущені особою та якими нормативними актами передбачені правила, що порушила особа.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) в Україні настає особливий період.

Відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Також, щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18.03.2024 наголосив Верховний Суд України у постанові від 30.05.2018 у справі №521/12726/16-ц. Крім того, указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який був продовжений та діє і по теперішній час.

Відповідно до протоколу про вчинене адміністративне правопорушення від 21.06.2024, в умовах особливого періоду та воєнного стану, а саме 12.06.2024 близько 11 год 00 хв на території НОМЕР_1 прикордонного загону в АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , будучи військовою службовою особою, ОСОБА_1 недбало поставився до військової служби, а саме здійснив пропуск на територію пункту тимчасового тримання відвідувача (співробітника Служби безпеки України) без дозволу начальника прикордонного загону, без перепустки на право відвідування МТТ, чим порушив вимоги ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 10 розділу ІІІ, пунктів 2, 5 розділу XI Інструкції про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.03.2015 №352.

Згідно ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів ЗСУ; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою ЗСУ та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця ЗСУ; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону регламентується Інструкцією про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.03.2015 №352, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №462/26907 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 2 Розділу І Інструкції місця тимчасового тримання (далі - МТТ) - пункти тимчасового тримання та спеціальні приміщення органів Держприкордонслужби, призначені для тимчасового тримання затриманих осіб.

Пропускний режим у МТТ регламентується розділом ХІ Інструкції.

Згідно з пунктом 2 Розділу ХІ Інструкції підставою для пропуску особи в МТТ є одноразова перепустка чи багаторазова перепустка. Видачу та облік перепусток здійснює начальник підрозділу тримання (спеціального приміщення) у журналі обліку видачі перепусток на право відвідування МТТ.

Згідно з пунктом 3 Розділу ХІ Інструкції одноразова перепустка підписується начальником органу (підрозділу) охорони державного кордону або його першим заступником та завіряється печаткою органу (підрозділу) охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІ Інструкції пропуск осіб, які прибули в МТТ, здійснюється з дозволу старшого зміни охорони та заноситься до журналу реєстрації відвідувачів в ПТТ, а у СП - розділу VІІІ журналу обліку роботи СП. Якщо відвідувачі працювали із затриманими особами, зазначається з ким конкретно, викладається загальний зміст спілкування, чи не були порушені права і свободи затриманої особи та чи не принижувалась її гідність. Відвідувачів пропускають на територію МТТ за умови пред`явлення перепустки і документа, що посвідчує особу.

Як вбачається з матеріалів справи підполковник ОСОБА_1 є начальником відділення тимчасового тримання.

Разом з тим, начальник відділення тимчасового тримання 12.06.2024 близько 11.00 без відповідного дозволу начальника прикордонного загону, без належним чином оформленої перепустки, здійснив безпідставний пропуск на територію пункту тимчасового тримання співробітника 3 сектору 2 відділу 7 управління ДВКР СБУ в Одеській області майора ОСОБА_2 чим порушив вимоги пунктів 2,3,5 Розділу ХІ Інструкції.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції начальник підрозділу тримання, що дислокується при управлінні органу охорони державного кордону, безпосередньо підпорядковується начальнику органу охорони державного кордону і відповідає за дотримання встановленого законодавством і цією Інструкцією порядку тримання затриманих осіб в ПТТ і СП органу (підрозділу) охорони державного кордону, здійснює організацію охорони та конвоювання (супроводу) затриманих осіб, організовує заходи щодо збереження їх життя та здоров`я, своєчасного та повного забезпечення за визначеними видами забезпечення, а також виконання підпорядкованим персоналом покладених на них завдань.

Вказаним пунктом також передбачено, що начальник зобов`язаний серед іншого контролювати дотримання режиму МТТ, вести книгу обліку службової діяльності підрозділу тримання та журнали: реєстрації затриманих осіб в ПТТ; обліку цінностей, документів та інших речей, вилучених у затриманих осіб, в ПТТ; обліку перевірок ПТТ; реєстрації заяв і скарг затриманих осіб в ПТТ; обліку видачі перепусток на право відвідування МТТ, та інше.

Начальник зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги законодавства України, наказів Міністерства внутрішніх справ України (МВС), Адміністрації Держприкордонслужби та органу охорони державного кордону щодо тримання затриманих осіб.

Таким чином, за результатами службового розслідування, встановлено, що своїми діями підполковник ОСОБА_3 допустив недотримання в повному обсязі приписів:

статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині, що стосується знання та виконання своїх обов`язків, додержання вимог статутів Збройних Сил України та беззастережного виконання наказів командирів (начальників);

статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

п. 10 розділу III Інструкції про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.03.2015 № 352, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №462/26907, відповідно до якого начальник підрозділу тримання зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги законодавства України, наказів Міністерства внутрішніх справ України (МВС), Адміністрації Держприкордонслужби та органу охорони державного кордону щодо тримання затриманих осіб;

пункту 5 Розділу ХІ Інструкції про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.03.2015 № 352, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 462/26907, відповідно до яких відвідувачів пропускають на територію МТТ за умови пред`явлення перепустки на право відвідування ПТТ і документа, що посвідчує особу.

Факт пропуску на територію пункту тимчасового тримання співробітника Служби безпеки України без дозволу начальника прикордонного загону, без перепустки на право відвідування пункту тимчасового тримання став можливим внаслідок недбалого ставлення до військової служби з боку начальника відділення тимчасового тримання підполковника ОСОБА_4 .

Таким чином, начальник відділення тимчасового тримання недбало поставився до обов`язків військової служби, в зв`язку з чим в його діях наявні ознаки військового адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №295669 від 21.06.2024, який в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги (а.с. 3);

2)поясненнями ОСОБА_1 від 16.06.2024, який зазначив, що 12.06.2024 року здійснив пропуск співробітника 3 сектору 2 відділу 7 управління ДВКР Служби Безпеки України майора ОСОБА_2 на територію ПТТ без відповідного дозволу начальника прикордонного загону. (а.с. 9)

3) рапортом заступника начальник відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу підполковника ОСОБА_5 , який доповів, що 12.06.2024 начальником відділення тимчасового тримання підполковником ОСОБА_6 до пункту тимчасового тримання, без дозволу керівництва прикордонного загону та без одноразової перепустки на відвідування до пункту тимчасового тримання був пропущений співробітник Служби безпеки України майор ОСОБА_7 , якому було надано можливість спілкування з затриманою особою, яка утримувалась в пункті тимчасового тримання (а.с.8);

4) Журналом обліку перепусток на право відвідування ПТТ ВТТ НОМЕР_1 прикордонного загону, згідно з яким відсутні відомості про видачу перепустки співробітнику Служби безпеки України майору ОСОБА_8 (а.с. 10 -11);

5) Висновком службового розслідування за фактом пропуску 12.06.2024 начальником відділення тимчасового тримання підполковником ОСОБА_1 до пункту тимчасового тримання, без дозволу керівництва прикордонного загону та без одноразової перепустки на право відвідування пункту тимчасового тримання співробітника Служби безпеки України (а.с. 4 7).

За таких підстав апеляційний суд констатує правильність встановлення районним судом факту здійснення 12.06.2024 підполковником ОСОБА_1 недбалого ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, що підтверджується сукупністю доказів, що наявні в матеріалах справи. Сумніви щодо достовірності зазначених доказів у суду відсутні.

З приводу доводів апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним та допустимим доказом у справі, а інших допустимих та належних доказів не надано, апеляційний суд зазначає наступне.

Матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, Висновок службового розслідування від 20.06.2024 та інші докази, що узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що в діях підполковника ОСОБА_1 наявна вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Не приймаються до уваги твердження апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено в чому саме виразилося недбале ставлення до військової служби та які вимоги нормативних актів було порушено підполковником ОСОБА_1 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №295669 від 21.06.2024, чітко зазначено суть вчиненого правопорушення, а саме: здійснив пропуск на територію пункту тимчасового тримання відвідувача (співробітника СБУ) без дозволу начальника прикордонного загону, без перепустки на право відвідування МТТ.

Також зазначені положення нормативно-правових актів, які було порушено, а саме ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 10 розділу ІІІ, пункти 2,5 розділу ХІ Інструкції про порядок тримання затриманих осіб в органах (підрозділах) охорони державного кордону, затвердженою наказом МВС України від 30.03.2015 №352.

Що стосується посилань апелянта на складення протоколу про адміністративне порушення з пропуском строку, встановленого ст. 254 КУпАП, апеляційний суд зауважує на наступному.

Частиною 2 ст. 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, як вказує апелянт в апеляційній скарзі подія відбулась 12.06.2024, рапорт заступника начальника загону про встановлення факту пропуску працівника СБУ на територію ІТТ датовано 13.06.2024, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 датовані 16.06.2024. Таким чином, в порушення строків встановлених ст. 254 КУпАП, протокол мав бути складений 17.06.2024, але він був складений значно пізніше 21.06.2024.

Так, відповідно до матеріалів справи пояснення у ОСОБА_1 було відібрано 16.06.2024.

За фактом подій, які відбулись 12.06.2024 було призначено службове розслідування, та висновок за результатами службового розслідування датований 20.06.2024, яким було вирішено скласти протокол про військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП відносно ОСОБА_1 та скерувати матеріали до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з метою прийняття рішення.

Протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №295669 було складено 21.06.2024.

Вищевказані обставини спростовують доводи апелянта стосовно пропуску строку складення адміністративного протоколу, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було складено на підставі висновку службового розслідування, яким встановлено особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, як це передбачено вимогами вищевикладеної ст. 254 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на власному тлумаченні норм права.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-15 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2024 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2024 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова