Апеляційне провадження №33/824/237/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №968167 ОСОБА_1 18.08.2024 року приблизно о 14.59 годин у м. Києві на вул. Жмеринська, 26, керував автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло; виражене тремтіння пальців рук; неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У судове засідання, призначене на 20.03.2025 року, з`явився представник поліції.

Основними доводами апеляційної скарги було:

- у ОСОБА_1 не було явних ознак наркотичного сп`яніння, які можна виявити шляхом візуального спостереження за поведінкою та зовнішнім виглядом особи, відтак не було підстав для вимоги проходження процедури огляду на стан сп`яніння;

- вказівка працівника поліції на право відмовитись від проходження огляду не відповідає вимогам законодавства, тому відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не може бути оцінена як ухилення водія від огляду;

- не було вручено форму направлення на огляд водія до медичної установи;

- він хотів сам поїхати до медичної установи для проходження огляду.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційний судом.

За своєю суттю зовнішні ознаки сп`яніння є обставинами, на підставі яких у працівників поліції можуть виникати сумніви щодо стану водія. Наявність чи відсутність таких зовнішніх ознак не свідчить про стан водія, а лише дає підстави для суб`єктивної оцінки даного питання працівниками поліції. Задля перевірки обґрунтованості таких сумнівів і передбачена процедура проведення огляду на стан сп`яніння, яка може як підтвердити, так і спростувати вищевказані сумніви працівників поліції. В той же час в даному випадку склад інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення полягає не в керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а у відмові від проходження огляду, що є самостійним правопорушенням. За таких умов стан, в якому перебував водій, вирішального значення в даному випадку не має.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився.

Вказане підтверджується також й відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

З даного відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про причини зупинки та виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння, після чого запропонував проїхати до лікаря нарколога для проведення огляду, на що ОСОБА_1 відповів відмовою.

З точки зору апеляційного суду дана відмова була чітка, усвідомлена і не обумовлена провокативними діями працівника поліції, оскільки жодної провокації з даного приводу такі дії не містили, а посилання апелянта на такий характер дій працівників поліції є безпідставним. При відмові від проходження огляду також ОСОБА_1 були повідомлені і наслідки цього, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає відмову усвідомленою.

Не погоджується суд і з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 хотів сам поїхати до медичної установи для проходження огляду;

Порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачений ст. 266 КУпАП. Також це питання регламентується Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р.

Вказані нормативні документи встановлюють умови та порядок організації огляду водіїв у відповідних закладах, однак жоден з них не встановлює вимоги про вручення такого направлення на огляд самому водію транспортного засобу. Натомість вони зазначають, що у разі наявності підстав для такого огляду, до медичного закладу водій направляється не самостійно, а забезпечення доставки до медичного закладу покладено саме на поліцію.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом в якості підстави для задоволення апеляційної скарги і доводи апелянта щодо невидачі йому направлення на проведення огляду до медичної установи.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 266 КУпАП направлення особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції до закладу охорони здоров`я здійснюється лише у разі або незгоди такої особи з результатами огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, або ж у разі відмови від проходження такого огляду на місці зупинки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 взагалі відмовся від проходження огляду в медичному закладі, а тому підстав для оформлення йому направлення до медичного закладу у поліцейського не було.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП була підтверджена на підставі сукупності належних та допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності постанови суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба