Номер провадження: 33/813/763/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника Головіна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 20.02.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 24.11.2024 о 10:00 керував транспортним засобом Chevrolet Volt, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Одеса, вул. Житомирська 116, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражені тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі водій відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 20.02.2025, закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що:

-він повністю не згоден з протоколом про адмінправопорушення та постановою суду, свою провину не визнає, оскільки викладене у них не відповідає дійсності;

- під час складання протоколу з боку співробітників поліції були допущені суттєві порушення закону, зокрема КУпАП, Інструкції щодо порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адмінправопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі;

- працівники поліції запропонували йому пройти огляд на приладі «Драгер». Від своїх знайомих він знав, що вказані прилади у багатьох випадках не проходять належної калібровки та не мають необхідних сертифікатів, через що показують невірні результати, якими в подальшому користуються поліцейські для складення протоколів. Він впевнений, що немає ознак алкогольного сп`яніння, тому хотів пройти обстеження в медичному закладі. Працівники поліції не пропонували йому пройти огляд в медзакладі;

- в ТЦК, куди доставили його працівники поліції, він пройшов медичний огляд і ніяких ознак сп`яніння в нього не було виявлено, що підтверджується висновком ВЛК;

- він не відмовлявся від медичного огляду в медзакладі він просив це зробити, але його повезли в ТЦК;

- протокол про адміністративне правопорушення не підписували ніякі свідки, копію протоколу та тимчасові права йому не надали, права не роз`яснили;

- в його діях немає вини, оскільки він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки з порушенням діючого законодавства, а також від огляду в медзакладі;

- в матеріалах справи наявні документи, що мають суттєве значення для ухвалення правильного рішення, щодо перебування на його повному утриманні та постійному догляді його батька ОСОБА_2 (інвалід ІІІ групи, непрацездатний за віком та станом здоров`я), що свідчить про необхідність керуванням ним ( ОСОБА_1 ) автомобілем для догляду за батьком-інвалідом, необхідності його транспортування до медзакладів, а також для придбання необхідних ліків та продуктів харчування. Також на його утриманні знаходиться неповнолітній син;

-висновком ВЛК, який внесений в систему Оберіг, підтверджується факт проходження медогляду ОСОБА_1 , в результаті якого не виявлено у останнього ознак алкогольного сп`яніння. Після ВЛК він до 02.12.2024 перебував у казармі, тому був позбавлений можливості самостійно потрапити у медзаклад з приводу проходження огляду на стан сп`яніння.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги захисник Головін М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернув увагу суду на:

- відсутність в матеріалах справи факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом день події;

- відсутність у ОСОБА_1 явних ознак алкогольного сп`яніння;

- не зазначення працівником поліції підстави зупинки транспортного засобу;

- упереджену поведінку працівників поліції та провокацію з їх боку стосовно вчинення адмінправопорушення (підбурювали ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду, не роз`яснили наслідки такої відмови);

- працівниками поліції не роз`яснено права, не відсторонено від керування ОСОБА_1 ;

- направлення на огляд до медустанови не вручено ОСОБА_1 ;

- в діях ОСОБА_1 відсутні вина та умисел на порушення правопорядку;

- відеозапис не є безперервним та змістовним, оскільки на ньому відсутні повний період спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , факт зупинки транспортного засобу та факт керування ним ОСОБА_1 ;

- в матеріалах справи відсутній акт про відсторонення ОСОБА_1 від управління транспортним засобом, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, який зазначений у протоколі;

- за умови встановлення в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, незважаючи на його заперечення, суд повинен був врахувати його особу, характеристику та мав підстави обмежитись лише основним стягненням штрафом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та в його інтересах захисник Головін М.В. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, захисника в його інтересах, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №180973 від 24.11.2024, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 24.11.2024 о 10:00 керував транспортним засобом Chevrolet Volt, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Одеса, вул. Житомирська 116, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражені тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі водій відмовився. Від підпису протоколу, надання пояснень та отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом водій відмовився, що зафіксовано у протоколі;

- відеозаписами нагрудних камер поліцейських, якими зафіксовано спілкування поліцейського з водієм транспортного засобу - ОСОБА_1 . Під час спілкування, поліцейським у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим неодноразово було запропоновано пройти на місці зупинки огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній не погоджувався, пояснюючи своїм небажанням, та не вчиняв жодних дій, направлених на проходження огляду. Перед складанням адмінматеріалів поліцейський остаточно запитав водія: « ОСОБА_3 , ще раз питаю Ви будете проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння?», на що ОСОБА_1 надав чітку відповідь: «Не буду» (БК 474566 на 08:28 08.35 хв.),у наслідок чого було складено адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ознайомлено його зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення та у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 підписувати протокол йому не було вручено копію протоколу та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом;

- направленням в медзаклад на огляд від 24.11.2024, в якому, серед іншого, зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а також факт не проведення огляду;

- довідками про отримання посвідчення водія та відсутність повторності вчинення адмінправопорушення, якими підтверджено статус водія та відповідну кваліфікацію за ст.130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії.

За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, оформлення результатів такого огляду, регулюються Інструкцією № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 з подальшими змінами (далі Порядок № 1103). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.

Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, серед виявлених у ОСОБА_1 ознак сп`яніння була така ознака алкогольного сп`яніння як- запах алкоголю з порожнини рота, яка може бути встановлена виключно органолептичним шляхом. Інші виявлені поліцейським ознаки ( порушення мори та виражене тремтіння пальців рук) встановлені шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія. Визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, тобто є їх дискреційними повноваженнями. При цьому, відсутність на відеозаписі видимих ознак сп`яніння у водія не спростовують факт відмови від проходження огляду, адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. Оскільки у даному випадку перевірці підлягають обставини щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то заперечення сторони захисту стосовно відсутності ознак є необргрунтованими.

Слід зазначити, що з 17.03.2021 свідки до проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації. Вказане узгоджується з положеннями ч.2 ст.266 КУпАП, тому доводи апелянта щодо відсутності свідків, які б бачили факт відмови від проходження огляду в медзакладі, - безпідставні.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Тому посилання апелянта на причини небажання проходити огляд на місці за допомогою приладу Драгер не мають ніякого правового значення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

В сенсі положень ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Долучені до матеріалів справи відеозаписи повністю відображають події, по факту яких 24.11.2024 складено адмінматеріали відносно ОСОБА_1 . Зокрема, відеозаписами зафіксовано, що після виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, поліцейські неодноразово пропонували водію пройти у встановленому порядку огляд на стін сп`яніння, на що водій висловив категоричну відмову (відео БК 474566 03:45-03:55 хв, 08:28-08:35хв) та намагався спілкуватись з поліцейськими, щоб вирішити питання без складання протоколу. При цьому, водій не висловлював позиції, що його незгода проходити огляд на стан сп`яніння була пов`язана із недовірою приладу Драгер, навпаки на питання поліцейського: «Пане водій, чого Ви не хочете проходити огляд?» водій відповів: «Ну, потому, что не хочу» (відео БК 474566 03:45-03:55 хв). Більш того, за поясненнями тестя водія, який був присутній на місці події, прилад покаже наявність алкоголю, бо ОСОБА_1 напередодні вживав алкоголь (БК 4745566 07:10-07:20 хв). Водієві було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду (БК 471324 47:19 -47:29 хв.) Після складання адмінматеріалів, водія ознайомлено з протоколом, виписано тимчасовий дозвіл на право керування, однак водій відмовився підписувати протокол, тому його копія не була вручена, як і тимчасовий дозвіл, у зв`язку з відмовою проставити підпис про його отримання. При цьому наявні в матеріалах справи відеозаписи спростовують посилання апелянта, що він просив поліцейських відвезти його до медзакладу для проведення огляду на стан сп`яніння.

Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Враховуючи, що ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта щодо відсутності у нього виявлених ознак алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком ВЛК, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначалось вище, виявлення ознак сп`яніння у водія відносить до виключної компетенції поліцейських, а ВЛК ні є належним закладом охорони здоров`я, якому надано право на проведення огляду водіїв на стан сп`яніння відповідно до ст.266 КУпАП (п.7 розділ 1 Інструкції).

Так, згідно Наказу Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення облдержадміністрації, від 21.12.2015 № 29 «Про впровадження в лікувально-профілактичних закладах області наказу МВС та МОЗ України, від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджено перелік лікувально-профілактичних закладів, які мають право на проведення медичних оглядів громадян для встановлення стану сп`яніння.

Єдиним закладом охорони здоров`я, який має право здійснювати медичний огляд водіїв транспортних засобів з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є спеціалізована медична установа КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (65009, м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9).

При цьому, до повноважень Військово-лікарської комісії не відноситься здійснення медичного огляду водіїв транспортних засобів з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, висновок ВЛК, на який посилається апелянта та який не було надано ні суду першої ні суду апеляційної інстанцій, не має правового значення у цій справі, з огляду на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є самостійним складом адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.

Посилання апелянта на перебування на його утриманні непрацездатного батька та неповнолітнього сина не впливають на правильність висновку суду про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Апеляційним судом враховані наявні з цього приводу в матеріалах справи документи, але суд акцентує увагу на тому, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. Тому водій, обираючи керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, повинен був, враховуючи власні сімейні обов`язки, заздалегідь передбачити можливі негативні наслідки свого вчинку, але водій свідомо прийняв рішення та керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження у встановленому порядку огляду відмовився в порушення вимог ПДР. Відповідальність за наслідки такого вчинку (керування з ознаками алкогольного сп`яніння) є особистою і обставини перебування на утриманні водія батька та дитини не можуть виступати підставою для пом`якшення відповідальності, оскільки головним завданням системи адміністративної відповідальності у сфері забезпеченні безпеки дорожнього руху є забезпечення безпеки на дорогах. Отже, незважаючи на соціальні обставини водія, суспільний інтерес у забезпеченні безпеки на дорогах є пріоритетним. Допущення послаблення відповідальності через наявність у водія на утриманні осіб створює ризик прецедентного застосування пом`якшувальних мір, що може негативно вплинути на загальний рівень дисципліни серед водіїв.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Щодо доводів захисника про наявність у суду підстав обмежитись лише основним стягненням (штрафом), апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції накладено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка передбачає накладення штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Відтак, посилання захисника про можливість не застосувати до ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами не ґрунтуються на правовій основі.

Посилання захисника Головіна М.В. на відсутність в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.

Наявні відеозаписи дійсно не містять фіксації руху транспортного засобу Chevrolet Volt, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, і протоколом про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення за № ЕПР1 №180973 від 24.11.2024 складений у відповідності до норм ст.256 КУпАП, уповноваженою державою особою у відповідності до вимог Інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було. У протоколі зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Вказаний протокол в розумінні положень ст.251 КУпАП, є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення. Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.

Крім того, з наявних відеозаписів вбачається, що поліцейський повідомив водію, що під`їхали до його транспортного засобу з причини створення ним аварійної ситуації на перехресті. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував, що є водієм вказаного автомобіля та надав на вимогу поліцейського документи, визначені в п. 2.1 ПДР. Зафіксована відеозаписом поведінка ОСОБА_1 не викликає жодних сумнівів у тому, що саме він перебував за кермом автомобіля і, як водій відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Також судом враховано, що приписи ст.266 КУпАП вказують на обов`язковість застосування технічних засобів відеозапису процедури огляду водія на стан сп`яніння, а не обставин його перебування за кермом чи зупинки автомобіля.

Слід акцентувати увагу на суперечливість позиції сторони захисту в частині заперечення факту керування транспортним засобом, оскільки з початку сторона захисту зазначає про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а одразу після цього зазначає про відсутність законних причин для зупинки.

Посилання захисника на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що за правовим аналізом норм Правил дорожнього руху не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом.

Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службових осіб, що складали адмінматеріали та фіксували правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися. Отже, твердження захисника щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Крім того, всупереч доводам захисника, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст.130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту відмови особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Посилання захисника на те, що поліцейськими не відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не складено відповідного акту, не роз`яснено права апеляційний суд не приймає, оскільки зазначені факти не спростовують винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо не вручення письмового направлення для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння апеляційний суд в цьому контексті зауважує, що згадана вище Інструкція не містить вимоги про вручення водію відповідного направлення, а лише містить посилання на те, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (пункт 8 розділу II). Окрім того, наведена у додатку 1 до цієї Інструкції форма направлення також не містить відповідної графи про вручення водієві цього направлення.

Системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що законодавством не передбачено вручення водію письмового направлення до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського, який має забезпечити доставку особу, яка погодилася на проходження відповідного огляду. Дане направлення є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу. В рамках цієї справи, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому не вручення йому письмового направлення на медичний огляд не є обставиною, що вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо відсутності акту огляду, то слід зазначити, що пунктом 10 Інструкції закріплено, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, натомість ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Посилання захисника на упередженість дій працівників поліції ґрунтуються на суб`єктивній думці та не підтверджені жодним доказом, тому розцінюються судом як припущення сторони захисту. При цьому, як зазначалось вище, у випадку наявності сумнівів в законності дій працівників поліції, ОСОБА_1 мав можливість оскаржити дії поліцейського у встановленому законом (п.п.д п.2.14 ПДР України). Разом з тим, матеріали справи не містять даних про оскарження у встановленому порядку дій працівників поліції.

Доводи захисника щодо не роз`яснення наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наявними відеозаписами, зокрема БК 471324 фрагмент 47:19 -47:29 хв. Більш того, у Україні діє принцип презюмоване знання закону, за яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надав поліцейському чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП (відео БК 474566 08:28-08:35).

Відтак, перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, що могли стати підставою не виконувати ОСОБА_1 законних вимог поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Усі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження сторони захисту з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що інкримінована.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 20 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко