Справа №504/724/25
Провадження №3/504/607/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025с-ще Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня, інваліда 2 групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 ,

за ст.130 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2025р. о 09:40 год. за адресою: Одеська область Одеський район с.Іванове, вул.Шкільна, 15, ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував транспортним засобом «Mercedes Benz Vaneo» н/з НОМЕР_3 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкіряного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку. Такими діями ОСОБА_2 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.2 ст.130 КУпАП.

В судових засіданнях ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що під час зупинки автомобіля за кермом був його побратим ОСОБА_3 (прізвище не пам`ятає) , а він сидів поряд. Побратим попросився за кермо, бо хотів спробувати керувати автомобілем з автоматичною коробкою передач і був зупинений за перевищення швидкості. Вже після зупинки транспортного засобу він потім сідав за кермо, щоб знайти документи. Поліцейські підійшли до нього та сказали, що в нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння: блідість шкіряного покриву обличчя, тремтіння пальців рук. Він повідомив, що в минулому зазнав поранення та переніс численні операції, у зв`язку із чим за рекомендацією лікаря вживав знеболювальні препарати. Він не зрозумів чому відносно нього склали два протоколи про адміністративні правопорушення (за ч.2 ст.130 та ч.5 ст.126 КУпАП), адже він був пасажиром. Після складання протоколів він поїхав до лабораторії «Сматлаб», де пройшов дослідження щодо відсутності наркотиків в сечі.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Слаблюк В.М. надав письмові пояснення, в яких вказав, що з наявних відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та те, щоб працівники поліції зупиняли транспортний засіб. Поліцейським було складено протокол за керування у стані наркотичного сп`яніння, однак з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, за якій його слід було зупинити, відповідно всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не зобов`язаний був виконувати. Долучений працівниками поліції відеозапис нібито з приладу вимірювача швидкості вважає неналежним доказом, до матеріалів справи долучений відеозапис не з самого приладу, а з камери мобільного телефону поліцейського, з вказаного відеозапису неможливо ідентифікувати автомобіль та номерний знак, який вказаний в протоколі, у протоколі поліцейський вказав час керування 09:40 год., а на відеозаписі із приладу вимірювача швидкості час стоїть 09:29 год. Із наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що запис вівся не безперервно, поліцейські зупиняли відеозапис, розмовляли по телефону про особисті справи, ходили з одного авто в інше. Направлення на огляд складалося з порушеннями, за відсутності особи яка притягається до відповідальності, воно не було вручене, час направлення не збігається з фактичним часом його складання, який зафіксований на відеозаписі. З змісту направлення випливає, що ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу, що не відповідає дійсності. Не було належним чином зафіксовано відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права.

Надалі, в судове засідання ОСОБА_1 та його представник-адвокат Слаблюк В.М., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, надавши клопотання про проведення судового засідання без їх участі, тому суддя вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.245 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дослідивши і проаналізувавши докази по справі, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та підтверджується наступними матеріалами:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №241567 від 08.02.2025р.;

- довідкою про наявність повторності вчинення правопорушення, згідно якої постановою Малиновського районного суду м.Одеси по справі №521/10272/24 від 29.10.2024р. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 08.02.2025р. з відміткою відмовився;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи та дослідженим в судовому засіданні, яким підтверджено факти викладені в протоколі про адміністративне правопорушення;

Так, частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 2 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.п. 2, 4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стані сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення саме п.2.5 ПДР (відмова від проходження огляду), тобто те, що на пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан сп`яніння за процедурою та порядком, визначеним законом останній відмовився, що знайшло своє об`єктивне підтвердження в судовому засіданні. З цих же підстав суд не бере до уваги результати проходження ОСОБА_1 лабораторного дослідження у «Смартлабі».

Суд надає критичну оцінку поясненням ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом керував побратим Олександр (анкетні дані якого невідомі), а не ОСОБА_1 , оскільки з дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля під час спілкування з поліцейськими, він не заперечував факт керування автомобілем, під час оформлення матеріалів він жодного разу не пояснював, що він за кермом не перебував. На відеозаписі ОСОБА_1 сказав, що він везе своїх побратимів, окрім нього більше нікому було сісти за кермо, оскільки побратими випили.

На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, що узгоджується із формулюванням обвинуваченням та записі, зробленому в направленні, при цьому ОСОБА_1 пояснив, що він відмовляється, розуміє, що винуватий, однак в подальшому всі питання буде вирішувати з адвокатом.

Доводи адвоката Слаблюк В.М. про невідповідність часу вказаного в протоколі та направленні відеозапису, на думку суду, не впливають на ступінь доведеності вини ОСОБА_1 , оскільки різниця у часі є незначною, факт складання направлення та факт відмови від проходження огляду підтверджено матеріалами справи та відеозаписом..

Також суд не погоджується із тим твердженням представника ОСОБА_1 - адвоката Слаблюка В.М. про те, що відеозапис є неповним, оскільки на диску, долученому до матеріалів справи наявні файли, які цілком відображають адміністративну процедуру.

З відеозапису вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу було перевищення швидкості руху, тому твердження про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу не відповідають дійсності.

Таким чином, суд розцінює позицію ОСОБА_1 та його представника як спосіб захисту, обумовлений прагненням уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Решта доводів та заперечень висновків суду не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суддя при накладенні стягнення враховує характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

За таких обставин, суддя вважає необхідним застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки відомості про власника транспортного засобу суду не надані..

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

Оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджено копією посвідчення НОМЕР_4 , він повинен бути звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 27, 30, 33-35, 40-1, 283, 284 ч.1 п.1, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.2 КУпАП. Накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

ОСОБА_1 звільнити від сплати судового збору відповідно до п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного штрафу у передбачений законом строк, може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан