Справа № 466/3241/25
О К Р Е М А У Х В А Л А
28 квітня 2025 року м. Львів
Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Баєва О.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівського районного управління поліції №1 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
в с т а н о в и л а:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебували на розгляді матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Постановою Шевченківського районного суду м. Львова провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
При розгляді матеріалів 28.04.2025 року було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.09.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно пояснень ОСОБА_1 після розірвання шлюбу їх з ОСОБА_2 неповнолітній син залишився проживати з матір`ю, а йому як батьку були встановлені години зустрічей з дитиною.
Оскільки подальше спільне проживання було неможливим, ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином переїхала жити до тітки на вул. Левандівка.
Однак оскільки ОСОБА_1 , зі слів ОСОБА_2 постійно приїжджав та вчиняв конфлікти за місцем її проживання з сином по АДРЕСА_1 , тітка останньої поставила їй умови щодо розірвання шлюбу та позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. У іншому випадку просила звільнити її помешкання.
Тому аби уникнути непорозумінь з тіткою ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 дві доби ночувала на вокзалі, оскільки власного житла не має. Батько в свою чергу, довідавшись про це учинив скандал, що і стало підставою для складення адміністративного протоколу.
Неповнолітній ОСОБА_3 під час розгляду матеріалів також підтвердив вказані обставини та зазначив, що проживати з матір`ю у тітки він не хоче, оскільки він зареєстрований у батька та хоче проживати з ним.
Станом на даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком за адресою своєї реєстрації.
Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 є учнем 8 класу Навчально-реабілітаційного центру «Мрія», однак з невідомих суду причин тривалий час відсутній на заняттях.
Вищенаведені обставини свідчить про ухилення батьками від виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відсутність належної опіки з боку його батьків: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до приписів ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, також зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Очевидно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 злісно ухиляються від виконання покладених на них обов`язків по вихованню сина, здійснення контролю за його поведінкою, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
Суд звертає увагу органу опіки та піклування, що Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 ратифіковано на території України Конвенцію про права дитини, згідно з приписами якої встановлено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (стаття 3 Конвенції).
3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ (стаття 18 Конвенції);
Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації (стаття 19 Конвенції).
Держави-учасниці визнають право дитини на освіту (стаття 28 Конвенції).
Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Згідно із нормами ч.3 ст.5 Закону України «Про охорону дитинства» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.
Відповідно до приписів п.п.1,4 розділу ІІ Примірного положення про службу у справах дітей міської, районної у місті ради, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 518 від 16.09.2021, основними завданнями та повноваженнями служби є, зокрема, реалізація на території територіальної громади державної політики з питань соціального захисту дітей, запобігання дитячій бездоглядності та безпритульності, вчиненню дітьми правопорушень; визначення пріоритетних напрямів поліпшення становища дітей у територіальній громаді, їх соціального захисту, сприяння фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку.
З огляду на зазначені вище приписи як міжнародного так і національного законодавства, очевидно, що першочергова увага держави приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Для реалізації відповідних принципів та державної політики було розроблено і впроваджено механізми сприяння розвитку дітей, їх освіті, які, безумовно, мають виконуватись Службами у справах дітей, органами опіки та піклування.
Тому, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність, в порядку ст. 282 КУпАП, звернути увагу органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на викладені в цій ухвалі обставини для якнайшвидшого реагування та вжиття заходів щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.282 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
п о с т а н о в и в:
Довести до відома органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про обставини, викладені в цій ухвалі, з метою вжиття заходів щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію окремої ухвали надіслати органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.
Про розгляд окремої ухвали повідомити Шевченківський районний суд. м. Львова протягом місяця з дня отримання копії даної ухвали та роз`яснити, що залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень Закону, так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду тягне за собою адміністративну відповідальність визначену ст.185-6 КУпАП.
Окрема ухвала по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення окремої ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.
Суддя О. І. Баєва