П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2025 Справа №607/3615/25 Провадження №3/607/1883/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович, розглянув матеріали, які надійшли з Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та

У С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621792 від 13 лютого 2025 року вказано, що 13 лютого 2025 року близько 18 год. 00 хв. неповнолітній ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці, а саме в сквері, що по вул. Чорновола в м. Тернопіль викурював нікотинову електронну сигарету ТМ «Vaporesso», чим порушив рішення Тернопільської міської ради № 5/21/108 від 02.10.2008 «Про впорядкування тютюнопаління в місті», за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (а.с. 1). Дії ОСОБА_1 кваліфіковано працівником поліції за частиною другою статті 175-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 упродовж року вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за цією статтею (постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року).

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621792 від 13 лютого 2025 року, у судове засідання, призначене на 10:00 год. 24.02.2025, не з`явився не повідомивши причин своєї неявки, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Суд викликав ОСОБА_1 у судові засідання шляхом надсилання повісток про виклик до суду, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 259, проте особа, яку притягують до адміністративної відповідальності, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, із заявою про відкладення розгляду справи не зверталася.

Європейський суд з прав людини зазначив, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 41 рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2018 року (справа № 761/41616/16-ц) вказав: рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 , достеменно знаючи про дату, час та місце розгляду своєї справи, у судове засідання не з`явився, про причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, суд, беручи до уваги релевантну практику Європейського суду з прав людини, правові позиції Верховного Суду, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, на підставі наявних матеріалів.

При вирішенні питання про розгляд цієї справи за відсутності особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, суд також враховує положення статті 268 КУпАП, якими не встановлено імперативної законодавчої вимоги щодо присутності при розгляді справи за частиною першою статті 175-1 особи, яку притягують до відповідальності.

Вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення доводиться матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621792 від 13 лютого 2025 року, рапортом інспектора СЮП ВП ПП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції М. Годлевського від 13 лютого 2025 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , від 13 лютого 2025 року, відібраними в присутності психолога, фотоматеріалами.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18 червня 2024 року № 3817-IX тютюнові вироби сигарети з фільтром або без фільтра, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників, інші відмінні від рідин, що використовуються в електронних сигаретах, нікотиновмісні продукти, їх замінники для куріння, нюхання, смоктання, жування чи вдихання без горіння шляхом нагрівання (пункт 85 частини першої статті 1).

Частиною першою статті 175-1 КУпАП передбачено відповідальність за куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Диспозицією частини другої статті 175-1 КУпАП встановлено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тобто до відповідальності за цим кваліфікованим складом адміністративного проступку може бути притягнуто особу, яка викурювала тютюнові вироби у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради, упродовж року з часу притягнення її до адміністративної відповідальності за першою статті 175-1 КУпАП якщо на неї було накладене відповідне адміністративне стягнення.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

КУпАП статтею 24 вирізняє такі види адміністративних стягнень: попередження; штраф; оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; суспільно корисні роботи; адміністративний арешт; арешт з утриманням на гауптвахті.

Цей перелік не є вичерпним і на рівні законів може бути визначено й інші види адміністративних стягнень (частина друга статті 24 КУпАП).

Водночас статтею 24-1 КУпАП визначено, що за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догана або сувора догана; передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.

Законодавець невипадково виокремив в окрему норму заходи впливу, що можуть бути застосовані за вчинення адміністративного проступку до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років. Це зумовлено тим, що з огляду на специфіку біологічного, психологічного та соціального розвитку неповнолітніх, вони потребують особливого ставлення, у тому числі й у частині притягнення до юридичної відповідальності. Так, у преамбулі Декларації прав дитини, ухваленій резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, зазначено, що ця Декларацій проголошена зважаючи на той факт, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту. Необхідність такого захисту стало однією з передумов прийняття Конвенції про права дитини 1989 року.

Суд звертає увагу, що у КУпАП не визначені окремо види адміністративних стягнень, що можуть бути застосовані до неповнолітніх, які вчинили адміністративне правопорушення у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років, а виокремлено саме види заходів впливу, що можуть бути застосовані до таких осіб. Такі заходи суттєво відрізняються від адміністративних стягнень за своєю суворістю та юридичними наслідками застосування. Відтак, суд констатує, що «адміністративні стягнення» та «заходи впливу, що застосовуються до неповнолітніх» мають відмінну правову природу.

Як було зазначено, диспозицією частини другої статті 175-1 КУпАП встановлено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Тож визначальною умовою для кваліфікації дій особи за цією частиною статті 175-1 КУпАП, крім темпоральної вимоги, є встановлення факту притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення.

У резолютивній частині постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року (справа № 607/7924/24) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 175-1 КУпАП та застосовано до нього захід впливу у виді попередження, а отже, на особу, яку притягують до адміністративної відповідальності, не було накладено адміністративного стягнення, а застосовано захід впливу.

Відсутність у матеріалах справи доказів про накладення на особу, яку притягують до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення за вчинення проступку, передбаченого частиною першою статті 175-1 КУпАП, протягом року до вчинення нею нового правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 175-1 КУпАП, не дає суду підстав вважати вірною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за частиною другою цієї статті КУпАП.

Суд неуповноважений самостійно відшуковувати докази або самостійно змінювати кваліфікацію дій особи за відповідною статтею (частиною статті) КУпАП, оскільки такі процесуальні дії були б несумісні з приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема у частині безсторонності суду, що розглядає відповідну адміністративну справу.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід зазначити, що тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах на користь людини». Важливо також відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи (пункти 47 49 постанови Верховного Суду від 10 січня 2024 року, справа № 240/4894/23).

Ураховуючи наведе вище, суд вважає, що з огляду на те, що «адміністративні стягнення» та «заходи впливу, що застосовуються до неповнолітніх» мають відмінну правову природу, а для кваліфікації дій особи за частиною другою статті 175-1 КУпАП обов`язковою умовою є саме накладення на особу адміністративного стягнення упродовж року до вчинення нового аналогічного адміністративного проступку, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 175-1 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дії ОСОБА_1 , кваліфіковані у протоколі серії ВАД № 621792 від 13 лютого 2025 року за частиною другою статті 175-1 КУпАП, не містять складу адміністративного правопорушення, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Керуючись статтями 7 9, 23 24-1, 175-1, 245, 247, 251 252, 280, 283 284, 287, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

2. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

4. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

5. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяТ. І. Якімець