Гайворонський районний суд Кіровоградської області
__________________________________________________________________
Справа №: 385/486/25 3/385/187/25
П О С Т А Н О В А

29.04.2025 рокум. Гайворон

Суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області Панасюк І.В., з участю захисника адвоката Животовської Г.М., розглянувши матеріали справи, які надійшли від ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП України в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ст. 124, ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.04.2025 року о 18 год. 58 хв. в с. Червоні Маяки по вул. Польовій, 1, Голованівського району, Кіровоградської області, керував автомобілем ВАЗ 21114, н/з НОМЕР_1 . Не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21063, н/з НОМЕР_2 . Автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України. Крім того ОСОБА_1 11.04.2025 року о 18 год. 58 хв. в с. Червоні Маяки по вул. Польовій, 1, Голованівського району, Кіровоградської області, керував автомобілем ВАЗ 21114, н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення ступеня сп`яніння приладом Драгер Алкотест 6820 відмовився, також відмовився від освідування в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Таким чином він скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні захисник адвокат Животовська Г.М. суду пояснила, що ОСОБА_1 мобілізовано до лав Збройних Сил України, тому він не зміг з`явитись в судове засідання, також надала власноруч написане пояснення ОСОБА_1 адресоване суду, в якому вказано, що він дійсно скоїв ДТП, вже на момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння. Просила дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП та об`єднати вказані справи в одне провадження.

Враховуючи, що в провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області одночасно знаходяться 2 адміністративні справи про вчинення однією особою ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, справи про адміністративне правопорушення №385/486/25, №385/488/25 відповідно до ст. 36 КУпАП необхідно об`єднати в одне провадження і накласти стягнення за більш серйозне правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Положення ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

В якості доказів вживання алкоголю ОСОБА_1 до проведення медичного огляду після вчинення ним ДТП поліцейським до матеріалів справи додано відеозаписи з нагрудної камери, на якому містяться пояснення ОСОБА_1 , надані працівникам поліції відповідно до яких він після скоєння дорожньо-транспортної пригоди вживав алкоголь.

Однак, у судовому засіданні захисник вину у вчиненому правопорушенні передбаченому ч.4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 заперечила та зазначила, що останній вживав алкогольні напої перед тим, як сісти за кермо автомобіля, після вчинення ДТП він алкогольні напої не вживав, а також додала, що ОСОБА_1 повідомив неправдиву інформацію працівникам поліції оскільки злякався відповідальності за скоєне.

З огляду на те, що ОСОБА_1 в письмових поясненнях наданих суду та захисником в суді заперечено факт вживання алкоголю останнім після ДТП, а матеріали адміністративної справи не містять інших будь-яких беззаперечних доказів даному факту, крім пояснень ОСОБА_1 наданих працівникам поліції, з пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП, перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає, що такі пояснення не є достовірним, достатнім та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «OZTURKv.GERMANY» від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, яка набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання, ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

Із матеріалів справи в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративних справ, а саме: даними протоколів про адміністративні правопорушення, відеозаписом події, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.04.2025 року, поясненням ОСОБА_2 від 11.04.2025 року, схемою місця події від 11.04.2025 року, рапортом поліцейського ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП України в Кіровоградській Маращука В.М. від 11.04.2025 року, рапортом поліцейського СРПП ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП України в Кіровоградській Гришина В.В. від 11.04.2025 року та власноруч написаним поясненням ОСОБА_1 адресованим суду.

Досліджені докази повністю узгоджуються між собою, їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Таким чином, в ході розгляду судом належним чином встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, однак, передбачене ч. 1, а не ч. 4 ст. 130 КУпАП, як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

З врахуванням того, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, суд вважає, що стягнення повинно бути у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними.

Керуючись ст.ст. 276-280, 284, 289, 291, 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави штраф у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік .

Стягнути з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору на користь держави.

Об`єднанні справи рахувати за №385/486/25.

Штраф має бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня вручення правопорушнику постанови, а в разі оскарження не пізніше як через 15 днів із дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу 34000 грн. та витрати на облік правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її винесення до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з моменту набрання нею законної сили.

Суддя :Ігор ПАНАСЮК

Дата документа 29.04.2025