Справа №590/42/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Деркач І. М.
Номер провадження 33/816/706/25 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 590/42/25 за апеляційною скаргою захисника БОЙКА В. В. на постанову судді Ямпільського районного суду Сумської області від 14.03.2025, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат БОЙКО В. В. просить скасувати постанову судді суду першої інстанції та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, у висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння не вказано скільки саме промілле алкоголю виявлено в крові ОСОБА_2 , відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого проводився огляд, у протоколі відсутні відомості про докази. Також захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Постановою судді Ямпільського районного суду Сумської області від 14.03.2025 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Згідно постанови судді, 13.01.2025 о 08:30 на території КСП «Трикутник» (Шосткинський район, Сумська область, Дружбівська територіальна громада) перед заступанням на службу був виявлений старший солдат ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння (характерний запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова). 13.01.2024 о 08:40 вищевказаного військовослужбовця було доставлено до КНП «Шосткинська центральна районна лікарня» Шосткинської міської ради для проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Висновок огляду ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, п. 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній служби України.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, при цьому від його захисника Бойка В. В. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та без участі ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у їх відсутності, що не протирічить вимогам КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не був присутній під час ухвалення суддею суду першої інстанції рішення 14.03.2025, з текстом постанови ознайомився лише 23.03.2025, а апеляційна скарга подана 29.03.2025, тому строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення СхРУ № 119816 від 13.01.2025, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, перебував на території КСП «Трикутник» (Шосткинський район, Сумська область, Дружбівська територіальна громада) в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема, рапортом начальника НОМЕР_1 прикордонної застави (з м. д. АДРЕСА_2 ) НОМЕР_2 прикордонної комендатури (з м. д. АДРЕСА_2 ) (а. с. 7), висновком КНП «Шосткинська центральна районна лікарня» Шосткинської міської ради № 8 від 13.01.2025 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якого ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Процедура огляду військовозобов`язаних, зокрема на стан сп`яніння, закріплена у ст. 266-1 КУпАП, «Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд військовозобов`язаних на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) в/ч (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Огляд проводиться: 1) уповноваженою посадовою особою на місці вчинення (виявлення) правопорушення, а у разі неможливості провести огляд на місці вчинення (виявлення) правопорушення безпосередньо в органі управління, у військовій частині (в установі, організації, на підприємстві, в закладі, підрозділі) з використанням спеціальних технічних засобів (засоби вимірювальної техніки, які відповідають законодавству, що містить вимоги до таких засобів) і тестів, які мають документ про відповідність; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов спеціальну підготовку. Підтвердження стану сп`яніння за результатами огляду та згода військовослужбовця з такими результатами є підставою для його притягнення до відповідальності згідно із законом. Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд військовослужбовця/військовозобов`язаного, складає за його результатами акт медичного огляду та висновок. Висновок може бути оскаржений військовослужбовцем в установленому законодавством порядку.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність факту перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, то вони є необгрунтованими, оскільки повністю спростовуються наведеним вище висновком медичного огляду. При цьому апеляційний суд в межах даної справи позбавлений можливості надавати будь-яку оцінку кваліфікації, компетенції й фаховій відповідності працівникам закладу охорони здоров`я вимогам професійних стандартів, оскільки відповідність таким вимогам зас-відчують певні документи (диплом державного зразка про медичну освіту; сертифікат лікаря-спеціаліста, виданий вищим медичним навчальним закладом, закладом післядип-ломної освіти III-IV рівнів акредитації; посвідчення про присвоєння (підтверд¬ження) відповідної кваліфікаційної категорії за спеціальністю тощо), а рішення про надання права на професійну діяльність в Україні таким особам ухвалює МОЗ. Тобто, лікар є більшим фахівцем при встановленні стану військовослужбовця, ніж суддя чи сторони у справі,

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що право військовослужбовця на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене у п. 15 наведеного вище Порядку, але ОСОБА_2 , який був ознайомлений зі змістом такого висновку не скористався цією нормою, висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з підстав його неповноти або неправильності не оскаржив, як не оскаржив і самі дії працівників закладу охорони здоров`я щодо проведеного ними огляду, тому доводи апеляційної скарги відносно того, що у висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння не вказано скільки саме промілле алкоголю виявлено в крові ОСОБА_2 , а також відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого проводився огляд, не ґрунтуються на законодавстві України про адміністративні правопорушення. До того ж, ці дані зазначаються не у висновку, а в акті медичного огляду.

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку з тим, що він протягом року не піддавався стягненню за цією статтею.

Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП настає за вчинення дій, передбачених ч. 1 або 2 цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду. Тобто ч. 3 ст. 172-20 КУпАП містить дві окремі кваліфікуючі ознаки, які можуть самостійно утворювати склад цього правопорушення.

В цій справі ОСОБА_2 не ставиться в провину перебування в стані алкогольного сп`яніння на території в/ч як особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за порушення, передбачені ч. 1 або 2 ст. 172-20 КУпАП. Разом із тим, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та який станом на момент вчинення правопорушення 13.01.2025 був продовжений.

Відповідно ст. 1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень, а згідно ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, ЗСУ, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Факт введення в Україні воєнного стану є загальновідомим, тому вчинення в цей період дій, передбачених ч. 1 або 2 ст. 172-20 КУпАП, само по собі вже утворює кваліфікуючу ознаку згідно ч. 3 цієї статті.

Також варто зазначити, що дійсно, суд не має права самостійно редагувати викладені в протоколі обставини вчинення адміністративного правопорушення, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08).

Однак вказана вище правова позиція ЄСПЛ стосується випадків, коли уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення особи на власний розсуд визначають підпункт пункту чи пункт ПДР або ж у інший спосіб редагують фабулу адміністративного правопорушення, що не має відношення до фактичних обставин даної справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою прямо вказано, що ОСОБА_2 вчинив дії, відповідальність за які передбачено ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (у тому числі в умовах особливого періоду), тобто ОСОБА_2 був обізнаний про всі складові правопорушення та не був позбавлений можливості ефективно здійснювати свій захист. Зміст протоколу був доступним і передбачуваним для ОСОБА_2 , що стосувалося його наслідків, виражений із достатньою точністю та давав змогу регулювати свою поведінку, тому формальна відсутність посилання у протоколі на «особливий період», у даному випадку, не суперечить принципу правової визначеності та не є підставою для визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано додатків, то вони не можуть бути прийнятими до уваги і задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відсутність саме у протоколі відомостей щодо додатків з огляду на вимоги ст. 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП суттєво не впливає на встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення, не спотворює змісту цього протоколу та автоматично не створює ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень на доказове значення отриманих у його результаті відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення. При цьому суддя суду першої інстанції в повній мірі дотримався також і приписів ст. 30, 33 КУпАП, призначивши стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП з урахуванням всіх обставин справи і особи порушника.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику БОЙКУ В. В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Ямпільського районного суду Сумської області від 14.03.2025.

Постанову судді Ямпільського районного суду Сумської області від 14.03.2025 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника БОЙКА В. В. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов