КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/729/2025 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Власенка В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Згідно постанови судді, 24.09.2024 року о 09.00 год. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме нецензурно лаявся та погрожував своїй дружині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, тобто вчинив дії, за які відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Власенко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що постанова суду не містить: ні вказівки на конкретні дії/вчинки, які суд вважав протиправними та такими, за які встановлена адміністративна відповідальність; ні вказівки на дату та обставини, за яких протиправні дії були вчинені; ні оцінки доводів ОСОБА_1 , які він навів, заперечуючи проти викладеного у протоколі; ні оцінки доказів, які ОСОБА_1 надав до матеріалів справи і такі докази досліджувалися в судовому засіданні; ні вказівки на обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; ні вказівки на заподіяння потерпілій майнової та/чи іншої шкоди.

Апелянт вказує, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 документально доводив, що між ним та його дружиною існує сімейний спір з приводу участі у вихованні дитини та спілкуванні дитини з ним, і такий спір він вирішує у передбаченому законодавством порядку. У той же час ОСОБА_1 достовірно відомого від своєї дружини та тещі, що вони ображені на нього, оскільки він пішов захищати Батьківщину, а мав би забезпечувати (створювати) безпечні умови дружині та дитині. Таким чином, апелянт вважає доведеним факт існування неприязних відносин між подружжям і такі неприязні відносини не є наслідком протиправних дій ОСОБА_1 .

Як йдеться в апеляційній скарзі, у своїх поясненнях ОСОБА_1 вказував, що прибув за адресою АДРЕСА_3 , де знаходиться Навчально-реабілітаційний центр «Ноомед», щоб побачити дитину та поспілкуватися з нею, втім його дружина та її матір почали задиратися до нього, проганяти, що підтверджено переглянутим в судовому засіданні відеозаписом. Виклик працівником поліції 24.09.2024 був здійснений не з метою припинення неправомірних дій ОСОБА_1 , а з метою чинення на нього психологічного тиску та спонукання його не цікавитися життям власної дитини.

Отже, як зазначає апелянт, матеріали справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_1 дійсно вчинялися дії, які можуть бути кваліфіковані як домашнє насильство чи будь-який інший проступок. Апелянт зазначає, що заява, яку власноруч склала дружина ОСОБА_1 не містить інформації ні про дату, ні про обставини вчинення дій, які начебто вчинялися ОСОБА_1 .

Окрім іншого, апелянт зазначає, що 24.09.2024 другий протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП був складений на саму потерпілу у цій справі ОСОБА_2 з

Потерпіла ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання, призначені на 07.01.2025, 31.01.2025, 28.02.2025, 17.04.2025 не з`явилась, клопотань про відкладення від неї не надходило, більш того, в телефонному режимі потерпіла повідомила, що не буде з`являтись до апеляційного суду у зв`язку з зайнятістю по роботі. Враховуючи наведене та вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у відсутність потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Власенка В.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній наведених,дослідивши письмові та відео докази, що містяться в матеріалах справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнього насильства та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №549388 від 24.09.2024, рапорти співробітників Голосіївського УП ГУНП в м. Києві та пояснення потерпілої.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 549388, 24.09.2024 року о 09.00 год. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме нецензурно лаявся та погрожував своїй дружині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, тобто вчинив дії, за які відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , ( а.с.3), вбачається, що 24 вересня 2024 року зранку о 08:54 год. вона привела свою дитину до логопеда-психолога на підготовку до школи, де їх зустрів батько дитини - ОСОБА_1 , з яким вони перебувають в стадії розлучення та вимагав спілкування з дитиною, заняття у якої розпочинаються о 09:00 год. Дитина попросилась на руки і таким чином була занесена до навчального закладу. Після того, як дитину забрали, ОСОБА_1 почав перебранку. Нею було викликано патруль, оскільки вона не хотіла вступати в перебранку в присутності дитини, яка і так відчуває занепокоєння при зустрічі з батьком.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 (а.с.4) вказував, що 24 вересня 2024 року він прийшов зустрітись зі своєю дитиною до дитячого навчального центру, де вона займається, оскільки іншого способу зустрічатись з дитиною не має, так як його дружина та теща не дають зустрічатися з донькою, чим чинять по відношенню до нього психологічне насильство. В закладі він не конфліктував, не чіпав свою дружину, ніякого психологічного насильства не чинив. Вказує, що навпаки психологічне насильство по відношенню до нього чинили дружина та теща.

Наведеним показанням суд першої інстанції не дав будь - якої оцінки, більш того, не вказав у постанові на конкретні дії/вчинки ОСОБА_1 , вчинені саме 24.09.2024, які суд вважав протиправними та такими, за які встановлена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме нецензурно лаявся та погрожував своїй дружині ОСОБА_2 , внаслідок чого завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Проте, як вбачається з наведених вище письмових пояснень ОСОБА_2 , у них відсутні посилання на висловлення нецензурною лайкою ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 та про висловлені на її адресу ОСОБА_1 будь - які погрози.

Натомість, інформація ОСОБА_1 про те, що 24.09.2024 він знаходився за адресою: АДРЕСА_2 з метою побачити свою дитину ОСОБА_3 повністю узгоджується з доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, листами - відповідями Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної ради в м. Києві, з яких вбачається, що ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей у зв`язку з перешкодами, що чиняться йому у спілкуванні з дитиною.

Відтак, наявними у справі доказами підтверджено наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сімейного спору з приводу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, і такий спір вирішується в судовому порядку.

Окрім того, з дослідженого під час апеляційного розгляду справи відеозапису з камер поліцейських дійсно встановлено наявність таких спорів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . А окрім того, встановлено, що ОСОБА_2 та її мама дуже ображені на ОСОБА_1 з приводу того, що він 24.02.2022 пішов захищати Батьківщину, не забезпечивши певні умови дружині та дитині.

При цьому, з вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 не вказувала про висловлення на її адресу 24.09.2024 ОСОБА_2 нецензурною лайкою чи висловлення їй погроз. А лише вказувала, що ОСОБА_1 щодо неї та її доньки вчиняє систематичні переслідування, які впливають на неї та дитину та проявляє «нездорову тягу до дитини».

З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису, наданого ОСОБА_1 , вбачається, що він сидів у приміщенні навчального центру, до цього приміщення зайшла жінка - теща ОСОБА_1 (цього не заперечував жодний з учасників справи) та сказала останньому вийти на вулицю. Після того як вони вийшли на вулицю, між ними почалася розмова з приводу спілкування ОСОБА_1 з дитиною, в ході якої жінка приймає рішення коли і де ОСОБА_1 зустрічатись з дитиною. При цьому, єдиним аргументом, який був пред`явлений ОСОБА_1 є те, чому він перебуває у приміщенні навчального закладу, де не знаходяться інші батьки. Після запитання ОСОБА_1 про те, яке має право ця жінка забороняти спілкуватися з дитиною, ОСОБА_1 отримав відповідь, що враховуючи його поведінку, вона викликає працівників поліції, що власне, й було зроблено.

Даний відеозапис підтверджує наявність у ОСОБА_2 та її мами образи на ОСОБА_1 за його вчинок, а саме те, що він у 2022 добровільно пішов захищати Батьківщину, залишивши без належної, на їх думку, підтримки дружину і дитину.

При цьому, з відео не вбачається, що ОСОБА_1 нецензурно лаявся в адресу будь кого, чи погрожував будь кому, зокрема, і своїй дружині.

Здебільшого, на даному відеозаписі зафіксовано те, що ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_1 її переслідував разом з дитиною, однак ці обставини не знайшли свого відображення у протоколі про адміністративне правопорушення.

Тож, наведені дані відеозапису підтверджують той факт, що виклик працівників поліції був здійснений, перш за все, не ОСОБА_2 , як вона про те вказувала у своїх письмових поясненнях, а її мамою, і не у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_1 , про яку зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а виключно з питань способу зустрічей ОСОБА_1 з дитиною.

В судове засідання суду апеляційної інстанції для повноти з`ясування обставин справи, потерпіла ОСОБА_2 , будучи неодноразово повідомленою про день та час судового засідання, не з`явилась.

Отже, встановлені під час апеляційного розгляду обставини (які, як правильно вказує в апеляційній скарзі захисник, судом першої інстанції взагалі залишені без будь - якої оцінки) не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в протоколі зазначено обставини, зокрема, висловлення ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 нецензурною лайкою та висловлення їй погроз, внаслідок чого їй завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, які «поза розумним сумнівом» не підтверджуються наявними у справі доказами.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги захисника про те, що матеріали справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_1 дійсно вчинялися дії, які можуть бути кваліфіковані як домашнє насильство є обґрунтованими.

Посилання суду в оскаржуваній постанові на систематичність вчинюваних відносно ОСОБА_2 дій психологічного характеру, які впливають на її емоційний психічний стан, перш за все виходить за суть правопорушення, вказану у протоколі про адміністративне правопорушення, що є неприпустимим, адже, відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення в межах протоколу про адміністративне правопорушення, окрім того, у справі взагалі відсутні належні докази вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, які б утворювали склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 КК України. Більш того, систематичність вчинення психологічного насильства щодо дружини чи іншої особи має значення виключно для кваліфікації дій особи, відповідно до норм КК України.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту».

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Власенка В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал