Кропивницький апеляційний суд
Справа № 33/4809/206/25 Головуючий у суді І інстанції: Підгірська Г.О.
Категорія: ст. 172-20 КУпАП Доповідач в суді ІІ - інстанції: Бондарчук Р.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду Бондарчук Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання в/ч НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3

ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно постанови суду 29.01.2025 о 08:00 в умовах особливого періоду солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 перебував на території військової частини НОМЕР_1 та виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строку на апеляційне оскарження, скасувати постанову районного суду та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції його не викликав та не повідомляв про розгляд справи, він суду жодних розписок, пояснень з приводу правопорушення не надавав та не писав, що є порушенням його прав та інтересів охоронювані нині діючими нормами і положеннями матеріального та процесуального права України.

Копію оскаржуваної постанови від 03.02.2025 року справи № 390/270/25 він отримав лише 24.02.2025 року пізно вечері від командира своєї частини, згідно листа від 19.02.2025 року за вих. № 390/270/25/ 3251/25, де і розписався. З матеріалами справи № 390/270/25 він знайомий.

Вважає, що керівництво його незаконно утримує на службі у в/ч НОМЕР_2 з через захворювання, і це частково можу підтвердити лише направленням на лікування для підготовки негайної операції від 22.01.2025 року № 883, на підставі чого видумали інцидент події від 29.01.2025 року за протоколом серія А1405 № 7, акту з постанови №6 від 29.01.2025 року щодо порушення за ст. 172-20 КУпАП.

З вини керівництва в/ч та суду він з поважних причин пропустив строк на оскарження постанови від 03.02.2025 року. Вважає, що це зроблено з метою стягнення з нього коштів із заробітної плати та наближення смерті на службі через хворобу у звзяку неналежним лікуванням.

А те лікування, яке надають мені на службі у в/ч на його думку спрямоване саме на порушення за ст. 172-20 КУпАП. Вказує, що йому кололи у вену та інші частини тіла ліки, також він вживав ліки на спиртовій основі за вказівкою керівництва в/ч та мед персоналу в/ч.

З правопорушенням за ст. 172-20 КУпАП згідно протоколів, актів, постанови суду він категорично не згоден, у зв`язку з порушення його прав та обов`язків, які йому не роз`яснили.

Справу суд першої інстанції розглянув 03.02.2025 року без його участі, і аж до 24.02.2025 року не повідомляв про результати розгляду.

Стаття ст. 172-20 КУпАП має декілька частин, а в протоколі та постанові не вказано частину ст. 172-20 КУпАП, що є порушенням.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Слід зазначити, що протокол не може бути визнаний належним доказам у справі, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Також, в матеріалах справи № 390/270/25 відсутній підтверджуючий документ про тимчасово виконуючи обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 .

Він особисто не писав жодних заяв та пояснень з приводу правопорушення 29,01,2025 року за ч.3 ст 172-20 КУпАП та жодних документів не підписував.

Судом першої інстанції його не викликав та не допитав, до суду не надавав жодних заяв та їх не підписував, також не допитувалися судом першої інстанції по даній справі два заявлені свідки, яких він не знаю взагалі.

В матеріалах справи № 390/270/25 за протоколом А 1405 № 7 від 29,01,2025 року відносно нього за ч.3 ст 172-20 КУпАП відсутня копія документу про те, що він протягом року був підданий адміністративному стягненню за такі самі порушення в умовах особливого періоду.

А тому, відносно нього не правильно застосована ч 3 ст. 172-20 КУпАП, якою передбачено, що дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Більш того лікування, яке надавали на службі у в/ч НОМЕР_1 на його думку спрямоване, саме на порушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Згідно його військового квитка серія НОМЕР_3 від 07.12.1992 року він сержант, а не в якому разі рядовий солдат.

Також ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення у справі почеркознавчу експертизу щодо підписів у протоколі від 29.01.2025 року за ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляції, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді суду першої інстанції залишити без змін, з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції призначались справи до розгляду на 19.03.2025 на 09 год. 30 хв., 02.04.2025 на 09 год. 30 хв. та 23.04.2025 на 09 год. 30 хв. Про розгляд справи ОСОБА_1 повідомлявся належним чином, вказане також підтверджується тим, що перед судовим засіданням ОСОБА_1 подавав клопотання про відкладення розгляду справи.

Так в клопотанні від 19.03.2025 ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи та направили йому на електронну пошту фотокопії матеріалів адміністративної справи.

Вказане клопотання судом апеляційної інстанції виконано, та підтверджується безпосередньо клопотанням ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи від 02.04.2025, у якому апелянт розширює зміст поданої апеляційної скарги та просить провести розгляд його справи після 20.04.2025.

Судом апеляційної інстанції враховане клопотання ОСОБА_1 та розгляд справи призначено на 23.04.2025. Однак перед судовим засіданням ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням його на лікарняному та необхідністю по справі призначити почеркознавчу експертизу.

При цьому, ОСОБА_1 будь-яких належних та допустимих доказів перебування його на лікарняному не надав.

Враховуючи те, що справи призначалась до розгляду в суді апеляційної інстанції тричі та кожен раз перед засіданням ОСОБА_1 подавав клопотання про відкладення розгляду справи, ОСОБА_1 направлялись фотокопії матеріалів адміністративної справи, а також розгляд справи призначався на 23.04.2025 з урахуванням клопотанням ОСОБА_1 , однак останній подав нове клопотання про відкладення не надавши будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин неявки в судове за засідання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що поведінка ОСОБА_1 направлена на затягування розгляду справи.

З огляду на викладене вважаю за необхідне провести розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

Щодо призначення у справі почеркознавчої експертизи щодо підписів у протоколі, необхідно зазначити наступне.

Так ОСОБА_1 порушує перед судом апеляційної інстанції питання про призначення у справі почеркознавчу експертизи з приводу того, що він не підписував будь-які документи.

В той же час, ОСОБА_1 безпосередньо зазначає про те, що він вживав ліки на спирту та у нього можливо стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, необхідно зазначити про те, що пояснення ОСОБА_1 не є основним доказом в матеріалах справи. З вказаним клопотанням він звернувся через значний час з моменту подання апеляційної скарги, клопотання є необґрунтоване не надано вільних те експериментальних зразків його підпису.

Апеляційний суд враховує, що пояснення ОСОБА_1 не є основним доказом в матеріалах справи, підроблення підписів в матеріалах справи знаходиться поза межами розгляду справи про адміністративне правопорушення та повинно бути перевірене в ході розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо службового підроблення, яке вноситься до ЄРДР за заявою особи яка вважає, що відбулося таке підроблення, з обов`язковим відібранням від такої особи заяви про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованою вимогу апелянта про призначення у справі почеркознавчої експертизи щодо перевірки належності підписів у протоколі ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи ( занять ) протягом робочого ( навчального ) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком ( розкладом занять ); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника ); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18 березня 2014 року наголосив Верховний суд України у постанові від 30.05.2018 у справі № 521/12726/16-ц.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022 о 05-30 год. строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та який діє на теперішній час.

При цьому, вина ОСОБА_1 у вчиненні в правопорушення підтверджується доказами, які суд дослідив під час розгляду адміністративної справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серія А 1405 № 7 від 29.01.2025, яким підтверджується, що саме 29.01.2025 о 08.00 год. на території військової частини НОМЕР_1 , мало місце правопорушення, яке ставиться в вину ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. В результаті тестування ОСОБА_1 результ 2,21 ‰. Також в акті огляду міститься особистий підпис ОСОБА_1 про те, що він погоджується з результатом огляду.

- фотографією наявною в матеріалах справи, з якого вбачається ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а також результат огляду 2,21 ‰;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до яких кожен окремо підтвердив, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, після направлення до медичного пункту ОСОБА_1 пройшов огляд, результат 2,21 ‰;

Оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази, апеляційний суд погоджується з висновком судді районного суду про те, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляції про відсутність доказів у справі про адміністративне правопорушення, є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Диспозицією ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перебував на території військової частини, в умовах особливого періоду (в умовах воєнного стану), у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з п. 2 розділу 2 Інструкції №1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

В матеріалах справи наявні докази, на підставі яких можливо дійти висновку про те, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, останній пройшов огляд, результат 2,21 ‰ та останній погодився з вказаним результатом.

А тому, вказані дії ОСОБА_1 утворюють самостійний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки останній пройшов огляд на визначення стану сп`яніння на території військової частини.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення такого огляду та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять, а тому, доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст. ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, передбачені вищевказаною статтею, та суттєвих недоліків не має. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки такі узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Отже, доводи апеляційної скарги не містять будь-яких доказів щодо відсутності у його діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Відтак, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і безпідставними. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставнми доводи апелянта про неможливість явки до суду, оскільки він перебуває на службі у в/ч НОМЕР_1 , оскільки ОСОБА_1 не надав відповідної інформації, що він перебуває у зоні бойових дій, та як наслідок, не має можливості з`явитися до суду. Вказане не перешкоджало йому взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Більш того, ОСОБА_1 мав можливість особисто або через свого представника взяти участь у судовому засіданні.

Крім того особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, про час та місце розгляду справи в суді, не вжив заходів для явки до суду, надававши неодноразові немотивовані клопотання про відкладення розгляду справи без зазначення поважних причин.

Тому, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини ( зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. За таких підстав, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи, що районним судом вживалися заходи стосовно належного його повідомлення правопорушника, апеляційний суд залишає без задоволення вимоги захисника стосовно порушення районний судом вимог КУпАП в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення без участі правопорушника, в тому числі направлення рекомендованого повідомлення за місцем проживання ОСОБА_5 .

Більш того, апеляційний суд поновив у правах передбачених ст. 268 КУпАП, однак апелянтом не було надано будь-яких додаткових доказів та аргументів стосовно не винуватості ОСОБА_1 .

Зокрема, ОСОБА_1 будь яких переконливих доказів до апеляційної скарги та в суді апеляційної інстанції, які-б могли вплинути на правильність прийнятого рішення не надали.

А тому, на думку апеляційного суду районний суд правильно розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення без ОСОБА_1 оскільки в матеріалах справи є достатні дані про те, що районним судом вживалися заходи стосовно належного повідомлення ОСОБА_1 знав про розгляд справи у суді першої інстанції.

Викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки він, як військовослужбовець, перебував у місці дислокації підрозділу військової частини з ознаками алкогольного сп`яніння в умовах особливого стану, у період воєнного стану, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245 КУпАП всебічно, повно, об`єктивно з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, безпосередньо у судовому засіданні дослідив докази та обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях

ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАПкваліфіковані правильно, а його винуватість у вчиненні даного правопорушення, підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Р.А. Бондарчук