ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/219/25 Справа № 711/1126/25 Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , законного представника потерпілого ОСОБА_2 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №711/1126/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, мешканку АДРЕСА_1 , не працюючу

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 10.02.2025 о 08-25 год., керуючи автомобілем «ВМW Х1», д.р.н. НОМЕР_1 рухаючись по вул. Надпільній в м. Черкаси, порушуючи вимоги п.п. 18.1, 18.2, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, наближаючись до регульованого пішохідного переходу з вул. Б.Хмельницького, на якому перебував пішохід, не врахувала дорожньої обстановки, не зменшила швидкість, щоб в разі потреби зупинитися та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого завдано матеріальних збитків, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її змінити в частині накладеного стягнення та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що свою вину вона визнала повістю, правопорушення вчинила ненавмисно, не залишала місце події, а лише припаркувала автомобіль, щоб не заважати іншим учасникам дорожнього руху та перебувала разом з потерпілим та свідками ДТП. Здійснюючи рух на перехресті та перетинаючи пішохідний перехід, рухалася з мінімальною швидкістю, оскільки здійснювала маневр повороту, грубо не порушувала Правила дорожнього руху. Потерпілий був оглянутий лікарями швидкої допомоги та працівниками поліції. Та в нього не було виявлено тілесних ушкоджень.

При визначенні адміністративного стягнення, суддею не було враховано, що в неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, про що були надані копії свідоцтв про їх народження. Позбавлення її права керування перешкодить їй здійснювати належне виконання обов`язків, оскільки вона щодня відвозить їх до навчальних закладів та гуртків.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовільнити, думку представника потерпілого Петренко Є.М., яка заперчила проти задоволення апеляційної скарги, просила постанову суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку, та ніким не оспорюється, а тому апеляційним судом переглядається оскаржувана постанова лише в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення з позбавленням права керування транспортними засобами.

Стаття 124 КУпАП визначає вичерпний перелік видів адміністративних стягнень, серед яких є позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами).

Таке стягнення передбачається за грубе чи систематичне порушення порядку користування правом.

У всіх випадках застосування цього стягнення йдеться про позбавлення спеціальних прав, що відрізняються від прав конституційних, які громадяни мають від народження або які виникають у результаті придбання дієздатності. Основна їх особливість полягає в тому, що вони персоніфіковані, тобто даються конкретній особі в дозвільному порядку.

Позбавлення прав, будучи стягненням, водночас виконує завдання припинення протиправної діяльності, у ньому вдало поєднуються каральний і припинювальний моменти. Попереджувальне завдання воно розв`язує не тільки шляхом виправлення і перевиховання правопорушника, а й шляхом позбавлення його можливості знову чинити аналогічні проступки.

Суддя, з посиланням на вказану норму, при призначенні стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, встановленому ст. 124 КУпАП, зазначив, що враховується характер вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд навів переконливі мотиви, з яких він дійшов висновку про доцільності накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців у межах мінімального строку, визначеного ст. 124 КУпАП.

Щодо характеру вчиненого правопорушення, то апеляційний суд зауважує, що порушення ОСОБА_1 п.18., 18.2, 2.3 «б» ПДР, що призвело до скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_3 , є грубим порушенням цих правил.

Водночас при виборі виду адміністративного стягнення суд першої інстанції слушно вказав на те, що при переїзді пішохідного переходу ОСОБА_1 не вжила належних заходів щоб впевнитися у безпеці свого проїзду та допустила наїзд на пішохода, чим створила загрозу для здоров`я неповнолітнього пішохода, при цьому завдала пошкоджень особистим речам потерпілого (пляшка для води, рюкзак та штани).

З урахуванням наведених обставин посилання на відомості, що її характеризують: наявність двох неповнолітніх дітей, яких вона відвозить до школи та на гуртки не є безумовною підставою для пом`якшення адміністративного стягнення, визначеного судом першої інстанції.

Водночас під час апеляційного представник потерпілого ОСОБА_2 просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного виду стягнення є необхідним.

За таких обставин постанова судді є законною, скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкасивід 24 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В.Биба