Провадження №33/812/164/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Федорченко А. А.
Доповідач апеляційного суду Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі: головуючого- судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Лівшенка О. С.

захисника Качана Р. Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника Качана Р. Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 20 лютого 2025 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ЗСУ, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 5 травня 2024 року о 1 годині 30 хвилині у місті Миколаєві по проспекту Корабелів, біля будинку №1 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, що зафіксовано за допомогою відеозапису.

ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із постановою судді, яка ухвалена 20 лютого 2025 року, захисник Качан Р. Ю. 31 березня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та провадження у справі закрити.

Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби, несвоєчасним отриманням копії постанови 20 березня 2025 року, тривалими перебуванням на лікарняному за сезонними захворюваннями, воєнним станом та періодичними повітряними тривогами.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином, заяв та клопотань про відкладення слухання справи не подав. Слухання справи відбулося за його відсутністю у присутності його захисника, яким подана апеляційна скарга.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Качана Р. Ю. на підтримку клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть перешкоджати реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Крім того 20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року) констатував порушення Україною, в тому числі і щодо самої особи, яка звернулася за пунктом 1 статті 6 Конвенції, порушення принципу юридичної визначеності (пункти 6, 7 рішення).

ЄСПЛ вказав на те, що суди у справах заявників, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про постановлення рішення у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. А з урахуванням того, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та її захисник є самостійними учасниками справи та особами, які мають право відповідно до статті 294 КУпАП окремо один від одного оскаржити постанову судді, підстави їх обізнаності щодо прийнятого судового рішення у справі та поважні причини на його поновлення у кожного з них є різними.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно матеріалів провадження судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановлено 20 лютого 2025 року, в день коли відбулося судове засідання без його участі та участі його захисника Качана Р. Ю. У змісті постанови суддя послався на те, що ОСОБА_1 повідомлявся про слухання справи на зазначену ним у протоколі про адміністративне правопорушення адресу свого проживання та через свого захисника Качана Р. Ю., який був обізнаним про усі дати судових засідань, надавав пояснення з клопотанням про закриття провадження у справі, у зв`язку з не визнанням ОСОБА_1 своєї провини та перебуванням у транспортному засобі в якості пасажира, а не водія. Однак до суду, зокрема захисник Качан Р. Ю. жодного разу не з`явився (а.с.5-65).

24 лютого 2025 року постанова судді направлена до Єдиного державного реєстру судових рішень, де опублікована в загальному доступі 25 лютого 2025 року. Апеляційна скарга подана захисником Качаном Р. Ю. лише 31 березня 2025 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

Про дату судового засідання, у якому відбулося ухвалення постанови захисник Качан Р. Ю. був обізнаний достеменно (а.с.34). Одночасно захисник був обізнаний про повернення його апеляційної скарги на підставі постанови Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року, яку особисто отримав шляхом поштового повідомлення 17 лютого 2025 року (а.с.58, 66), внаслідок чого знав про відсутність перешкод в розгляді справи судом першої інстанції, але заяв та клопотань про її відкладення не надав.

Достеменно захиснику було відомо і про номер справи, що розглядалася судом, на який він неодноразово посилався у своїх зверненнях до суду, зокрема в заяві про отримання копії постанови, що подана ним 10 березня 2025 року (а.с.67) та яка ним отримана з незалежних від суду причин лише 20 березня 2025 року (а.с.74).

Тобто причини несвоєчасного ознайомлення захисника з постановою судді від 20 лютого 2025 року, яка знаходилася у загальному доступі з 25 лютого 2025 року, ним у апеляційній скарзі, що подана 31 березня 2025 року, не наведено, як не наведено і об`єктивних перешкод, навіть, в можливості її отримання безпосередньо у приміщенні суду, починаючи з 10 березня 2025 року (а.с.67-70).

За такого, оцінюючи обставини звернення захисника Качана Р. Ю. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2025 року з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу, що положення цієї норми КУпАП переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно ставлять, та не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду.

Таким чином суддею суду першої інстанції прийняті усі заходи до належного повідомлення, як ОСОБА_1 , так і його захисника Качана Р. Ю. про дати та час слухання справи про адміністративне правопорушення. Реалізовано захисником і право особи на апеляційне оскарження процесуального рішення судді у справі, яким було відмовлено у зупиненні провадження, де його правомочність на реалізацію права звернення до апеляційної інстанції на захист інтересів ОСОБА_1 підтверджено ордером, що виданий 3 лютого 2025 року (а.с.41). Внаслідок чого доводи захисника у суді апеляційної інстанції при вирішенні питання про поновлення йому строку на оскарження постанови судді від 20 лютого 2025 року в частині відсутності у нього повноважень є неспроможними. Не доведено захисником таких обставин і шляхом надання іншого договору на надання правової допомоги, який би відрізнявся від наданого ним договору від 27 березня 2025 року, та міг би довести наявність у нього обмежених процесуальних прав на час попереднього звернення до апеляційної інстанції у лютому 2025 року та на час ухвалення постанови судді.

Не підтверджено захисником і інші наведені поважні причини пропуску строку на оскарження такі, що були об`єктивними перешкодами у складенні ним змісту апеляційної скарги у встановлені законом строки та стосувалися його захворювань на сезонні хвороби, несвоєчасність видачі копії постанови, наявність воєнного стану та повітряні тривоги.

За наведених обставин посилання захисника Качана Р. Ю. про свою необізнаність у суті ухваленої суддею постанови стосовно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, виглядає досить сумнівним.

Тому, враховуючи обізнаність захисника про дату останнього судового засідання у справі 20 лютого 2025 року, розміщення постанови судді від 20 лютого 2025 року в Єдиному реєстрі судових рішень з 25 лютого 2025 року та його посилання на номер справи, у якій винесена ця постанова, зокрема, при подачі 10 березня 2025 року заяви до районного суду про видачу її копії, наведена ОСОБА_2 обставина про дату його обізнаності щодо ухваленого відносно ОСОБА_1 судового рішення, якою на його думку є дата отримання ним копії 20 березня 2025 року, не може бути розцінена судом як причина, яка унеможливила або ускладнила можливість вчинення фахівцем у галузі права процесуальної дії на своєчасну подачу апеляційної скарги, хоча б після звернення до суду.

Усі інші причини, що наведені у змісті апеляційної скарги та стосуються неможливості його особистого звернення до суду з апеляційною скаргою, ним не доведені. Причини проходження ОСОБА_1 військової служби не є перешкодою для вчинення його захисником, як фахівцем у галузі права, що не є військовослужбовцем, процесуальних дій відповідно до приписів КУпАП.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження постанови суду, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені ним причин, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки ним подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику Качану Роману Юрійовичу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 20 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_2 ..

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова