Провадження №3/333/240/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у с. Скельки, Василівського району, Запорізької області, тимчасово не працює, зареєстрована та проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №003354 від 13.11.2024 року ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої доньки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 05.11.2024 року, приблизно о 23-00 год., за місцем мешкання: АДРЕСА_1 душив свою сестру ОСОБА_2 , внаслідок чого остання викликала працівників поліції, а матір ОСОБА_1 не здійснила будь-яких заходів з метою припинення домашнього насильства між дітьми. Таким чином, ОСОБА_1 порушила ст.150 Сімейного кодексу України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала та пояснила, що вона на цей час є внутрішньо переміщеною особою та разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , 2014 року народження та ОСОБА_5 , 2008 року народження проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

05.11.2024 року ОСОБА_6 прийшла додому та лягла поряд з братом на диван. Вона не знає, що діти не поділили, але між ними виникла сварка. Вона зробила їм зауваження, та вони заспокоїлися. Але вже через кілька хвилин, ОСОБА_6 повідомила, що її брат душив та вона буде викликати поліції, що і зробила у подальшому. Коли приїхали працівники поліції, вони склали відповідний протокол. Після цього, вона спілкувалася з дітьми наодинці без працівників поліції і ОСОБА_7 їй повідомив, що він не душив ОСОБА_6 , але він з нею намагався гратися. Чому донька викликала поліцейських та їм повідомила неправдиві відомості, вона не знає. У вересні 2024 року донька їй повідомила, що влаштувалася офіціантом у кафе, щоб їй матеріально допомогти. Дійсно вона там працювала, приблизно 2 тижні, після чого донька на отримані кошти придбала собі речі.

Під час судового розгляду опитана ОСОБА_2 пояснила, що її вітчим перебував на військовій службі у ТРО та під час повномасштабного вторгнення російської федерації загинув. Вона разом із своїм братом ОСОБА_7 проживають у гуртожитку як внутрішньо переселені особи. Так як матері матеріально важко утримувати їх, вона вирішила допоїти їй та влаштуватися на роботу. Родичка вітчима ОСОБА_8 запропонувала їй роботу з графіком: з 7-00 год. до 16-00 год. та оплатою 2000 грн. на тиждень. Їй необхідно було телефонувати та відповідати на телефонні дзвінки в офісі компанії. Вона погодилася і коли у вересні 2024 року прийшла на співбесіду, їй пояснили, що необхідно буде телефонувати по телефонним базам та повідомляти абонентам, що у них виникли якісь проблеми з банківськими картками. Вона погодилася, а потім, під час роботи зрозуміла, що це «офіс», який займається шахрайськими діями. Вона там пропрацювала 2 тижні і за кожен тиждень отримала по 2 000 грн. Потім вона відмовилася виходити на таку роботу і їй почали погрожувати якісь чоловіки по телефону, що якщо вона не продовжить працювати, то їй та її сім`ї буде погано. Вона погрози сприйняла реально, але матері про цю свою роботу, вона не повідомляла.

Дзвінків з погрозами було багато, тому настрій у неї був поганий, вона відчувала страх за своє здоров`я і за те, що своєчасно не повідомила про таку роботу матері. Увечері 05.11.2024 року, перебуваючи у такому стані вже тривалий час, вона прийшла додому і дійсно її брат почав з нею гратися, але не душив її. Вона була не в настрої і вирішила викликати працівників поліції під приводом домашнього насильства над нею, але щоб у подальшому розповісти про «офіс», свою роботу та погрози. Проте, коли приїхали поліцейські, вона так і не наважилася їм все розповісти, а вказала неправдиву інформацію, що її нібито душив ОСОБА_7 . Про це вона дуже жалкує, що фактично обмовила брата та на цей час у її матері неприємності.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , враховуючи пояснення останньої та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суддя дійшов до такого.

До суду з відділу поліції №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшли наступні матеріали:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №003354 від 13.11.2024 року;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких остання не підтвердила того факту, що ОСОБА_7 05.11.2024 року душив її доньку ОСОБА_6 і не змогла пояснити, чому остання так повідомила працівникам поліції;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , в яких остання пояснила, що її брат ОСОБА_7 душив її, а мати не відреагувала на цей вчинок останнього;

- копії паспортів громадянок України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

- копія довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 ;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ,

- рапорт працівника поліції щодо звернення на «102» ОСОБА_2 ;

- форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, в якій вказано, що постраждала особа ОСОБА_2 відмовилася від спілкування з працівниками поліції.

Частина 1 статті 184 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №003354 від 13.11.2024 року працівник поліції зазначив, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, так як не здійснила будь-яких заходів з метою припинення домашнього насильства між дітьми.

Водночас, жодного факту домашнього насильства під час судового розгляду встановлено не було. Неповнолітня ОСОБА_2 повідомила, що працівникам поліції надала неправдиву інформацію щодо застосування відносно неї фізичного насильства з боку неповнолітнього ОСОБА_3 .

У протоколі про адміністративне правопорушення не вказано жодного свідка події, який міг би підтвердити чи спростувати факт неналежного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації» від 20 вересня 2016 року (заява №926/08) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

За змістом закону (КУпАП), розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналіз долучених до протоколу про адміністративне правопорушення документів, свідчить, що вони не містить у собі фактичних даних, на основі яких можливо встановити наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, тобто винуватість ОСОБА_1 в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень.

За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, оцінюю кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В даному випадку, в матеріалах справи відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також докази поза розумним сумнівом, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Враховуючи, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому на думку суду, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, тому, вважаю за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Керуючись ст.ст. 184, 245, 247, 251, 252, 260, 261, 266, 280 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя Р.С. Холод