Справа № 127/6638/25
Провадження № 33/801/399/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції та виключити з її мотивувальної і резолютивної частини посилання на застосування судом до нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У скарзі зазначає, що частина перша статті 130 КУпАП чітко розмежовує види стягнення, які повинні бути застосовані до осіб, які є водіями та до осіб, які водіями не являються. Судом не враховано, що він не є водієм у розумінні Правил дорожнього руху, оскільки посвідчення водія не отримував. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20, які взяв суд до ваги не підлягають застосуванню у даному випадку. У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа його не має.

У судове засідання, призначене на 24 квітня 2025 року, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мазур О.В. не з`явилися.

24 квітня 2025 року від адвоката Мазура О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через погіршення стану його здоров`я та перебування на лікарняному. Зазначено, що у разі необхідності відповідні підтверджуючі хворобу захисника документи можуть бути надані суду після завершення лікування.

У статті 294 КУпАП зазначено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Апеляційний суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки зазначені в клопотанні про відкладення розгляду справи обставини не підтверджені жодними доказами.

Адвокат Мазур О.В. готував апеляційну скаргу, тобто висловив свою позицію у справі. Про неможливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника у клопотанні не зазначено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та адвоката Мазура О.В..

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №258201, складеного інспектором 2 взводу 4 роти 1 бат. УПП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Гнідунцем Д.В., 28 лютого 2025 року о 00 год. 01 хв. в м. Вінниці по вул. Енергетична, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер 7510», результат позитивний 2,08 проміле. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Цифровий показник приладу «Drager Alcotest» становить 2,08 ‰, що відображено у роздрукованих на папері показниках спеціального технічного засобу та зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4,6).

У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійшов висновку, що його вина підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_1 не оскаржує висновок суду першої інстанції в частині наявності в його діях складу даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а лише не погоджується із застосованим до нього адміністративним стягненням у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Статтею 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).

Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Згідно з довідкою старшого інспектора ВАП Гамарник Т., ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а.с.1).

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа взагалі його не мала.

Із наведених вище положень слідує, що ОСОБА_1 не був водієм у розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортними засобами, а відтак позбавити його такого права не можливо.

Відхиляючи позицію ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для застосування до нього такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами суд першої інстанції взяв до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20. У вказаній справі викладено висновок щодо правозастосування положень статей 55, 286, 286-1 КК України: особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище норми КУпАП, зокрема і санкцію частини першої статті 130 КУпАП, яка чітко розмежовує види стягнення, які застосовується до водіїв та до інших осіб, які не є водіями в розумінні вимог Правил дорожнього руху.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 з виключенням такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. В частині накладення стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави та в частині стягнення судового збору постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року в частині накладення стягнення змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин постанови вказівку суду на застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало