Справа № 339/79/25
Провадження № 3/339/51/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 квітня 2025 року м. Болехів

Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Кілик М.П., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли з відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області,

стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

в с т а н о в и л а :

до суду з відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №264300 від 07 березня 2025 року вбачається, що 07 березня 2025 року о 00 год 22 хв в с.Гузіїв, вул.Шевченка ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Маzda 625», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору « Alkotest Drager 6810». Результат: 0,24 проміле. Тест №13389. Від керування транспортними засобами відсторонений шляхом залишення т/з по місцю зупинки без порушення ПДР, чим порушив п.2.9 а ПДР-керування ТЗ особами в стані алк., нарк. чи ін.сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання 28.04.2025 не прибув, про місце і час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Судовий розгляд справи 25.03.2025 та 08.04.2025 було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що згідно з ст.268 КУпАП неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, не перешкоджає судовому розгляду справи за її відсутності. На суд покладено обов`язок повідомити таку особу про час та місце судового розгляду, що судом було зроблено.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

За вказаних обставин, враховуючи відсутність клопотання про відкладення розгляду справи, відсутність доказів про поважність причин неявки, та з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі матеріалів, що відповідає положенням ст. 268 КУпАП. Права ОСОБА_1 при цьому не порушуються, у тому числі і право на захист, оскільки будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, він до суду не з`явився.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За приписами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п. 2.9а ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частиною 1 ст.130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 розділу 1, розділами II та III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до змісту п.2, п.3 розділу 1 Інструкції поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці).

Пунктом 4 розділу ІІ Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №264300 від 07 березня 2025 року складений про те, щоОСОБА_1 07 березня 2025 року о 00 год 22 хв в с.Гузіїв, вул.Шевченка керував транспортним засобом «Маzda625», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору «Alkotest Drager 6810», результат тесту: 0,24 проміле (а.с.1).

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом у справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви в суду.

Згідно з роздруківкою результату тесту Drager Аlcotest 6810 від 07.03.2025, прилад № ARBЕ-0058, що долучений до протоколу, результат тесту щодо водія ОСОБА_1 становить 0,24 проміле (а.с.2).

Також в основу обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейський поклав акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, огляд на стан сп`яніння проведений за допомогою приладу «Drager 6810», результат тесту 0,24 проміле (а.с.5).

З оглянутих відеозаписів, що долучені до протоколу, проведених за допомогою службового нагрудного відеореєстратора працівника поліції, що оформляв матеріали про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою технічного приладу Alcotest Drager 6810, результат 0,24 проміле. На запитання поліцейського про те, чи погоджується він з результатом водій відповів позитивно. Після чого поліцейський склав протокол за ст. 130 КУпАП. При цьому, поліцейський не роз`яснював водієві, що він вправі не погодитись із результатом приладу та пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

При цьому, долучене до протоколу письмове направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.6) не підтверджує належного повідомлення водія про можливість не погодитись із результатом приладу та пройти огляд у закладі охорони здоров`я, оскільки зі змісту направлення (зокрема, часу складення) вбачається, що його складено перед тим, як водій пройшов огляд за допомогою технічного приладу Alcotest Drager.

Відповідно до п. 7 розділу II Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/5431, яке чинне до 09.10.2025, межі допустимої абсолютної похибки приладу «Газоаналізатор Alcotest 6810», зав. № ARBЕ-0058, за допомогою якого водій проходив огляд на визначення стану сп`яніння, (в інтервалі діапазону вимірювання від 0 до 0,4 проміле ) - ± 0,04 проміле; відносної (в діапазоні вимірювання понад 0,4 проміле) - ± 10% (а.с.12).

Отже, з урахуванням допустимої похибки, концентрація алкоголю в ОСОБА_1 на момент проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу вірогідно могла бути в межах дозволеної норми - 0,2 проміле (0,24 - 0,04).

За таких обставин, на переконання суду результат огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у 0,24 ‰ (проміле) не може безумовно свідчити про перевищення допустимої норми, зазначеної в пункту 7 розділу ІІ Інструкції, оскільки такий результат перебуває в межах похибки технічного приладу, заявленої виробником алкотестера, та не може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. На переконання суду за умов перебування результату приладу «Alcotest 6810» на межі з гранично допустимою нормою, - саме результати дослідження в медичному закладі у такій ситуації були б найбільш достовірними та виключили всі сумніви, проте про таке право працівники поліції водієві не повідомили.

Відтак матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в ньому відомостей покладається на особу, яка його складає, та не може бути перекладено на суд.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких належить забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ч.1 ч.3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

З огляду на все вище викладене, зібраними у справі доказами вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя: М.П.Кілик