Справа № 366/2783/24
Провадження № 3-в/366/22/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши подання начальника відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Олега Рясенчука про припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до якого застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 доводи подання

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 01.10.2024 у справі № 366/2783/24, яка набрала законної сили 14.10.2024, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП та ч. 2 ст.173-2 КУпАП, до нього застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 10 діб, з його утриманням під вартою у визначеному органом Національної поліції місці.

Строк відбування адміністративного арешту ОСОБА_1 вирішено рахувати з моменту його затримання для відбування адміністративного стягнення, після набрання постановою законної сили.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Постанова надійшла для виконання до відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Начальник ВП № 1 Вишгородського РУП звернувся в суд з поданням, у якому просить припинити виконання згаданої постанови суду.

Подання мотивоване тим, що виконати постанову суду неможливо, оскільки згідно з довідкою КНП ІСР «Іванківська ЦРЛ», виданою лікарем-психіатром 17.12.2024, ОСОБА_1 встановлено діагноз F 11.2 і він за станом здоров`я не може утримуватись в умовах ІТТ.

Крім цього, Святошинським районним судом міста Києва 15.03.2025 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження строком до 12.05.2025.

ІІ. Оцінка судді

Розглянувши подання, суддя приходить до висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Подане начальником ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області вже було предметом судового розгляду про той самий предмет (припинення виконання постанови судді) з тих самих підстав (наведенням обставин, за яких слід припинити виконання стягнення).

Постановою судді від 21.03.2025 в цій справі у задоволенні подання відмовлено, при цьому роз`яснено причини такої відмови з посиланням як на норми національного, так і міжнародного права.

Нових істотних обставин, які б свідчили про різні підстави (фактичні та/або правові) наданих на розгляд суду подань в останньому поданні не наведено, як і не надано нових документів, що мають істотний характер, які не були предметом розгляду попереднього подання, за результатами розгляду яких судом ухвалено остаточне рішення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії»).

Юридична визначеність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії»).

Зазначений принцип правової визначеності, як згадано в рішенні ЄСПЛ від 12.01.2016 у справі «Борг проти Мальти», також гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. Така довіра є однією з найважливіших складових існування держави, заснованої на верховенстві права.

При цьому, відхід від згаданого принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти росії», заява №52854/39). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи (рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «Морейра Феррейра проти Португалії»).

Відтак, за відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, який щодо тих самих вимог тієї ж особи уже по суті висловив власну позицію, суперечитиме принципу юридичної визначеності.

З огляду на викладене та враховуючи те, що при зверненні в суд з новим поданням, в останньому не наведені нові підстави для його задоволення та не надано нових істотних доказів, які не були предметом попереднього судового розгляду, суддя не вбачає необхідності від відступу від попереднього ухваленого судового рішення за результатами розгляду подання.

Тому, вирішення питання відносно подання, щодо якого ухвалено остаточне рішення про відмову в його задоволенні, за відсутності належних підстав, суперечитиме загальним засадам права та порушенням принципу Верховенства права.

З огляду на викладене, у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі ст. 8 Конституції України, керуючись ст.ст. 1, 32, 298, 302, 304, 305, 327 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні подання відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Слободян