Справа №751/2914/25
Провадження №3/751/1161/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі сторін:

особа, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисник-адвокат Бредюк О.М.,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2025 р. о 20 год. 03 хв. в м. Чернігові по вул. Любецька 107 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT TRAFIС» /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , в присутності захисника, вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що близько 20 год. 00 хв. 14.03.2025 р. він керував транспортним засобом «RENAULT TRAFIС» /д.н.з. НОМЕР_1 / та був зупинений працівниками поліції. Не зважаючи на те, що він не виходив з машини і спілкування здійснювалось у напіввідчинене вікно водійських дверцят, працівник поліції виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

ОСОБА_1 підтвердив, що спочатку він дійсно відмовився пройти у запропонований поліцейським спосіб огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не довіряв наявним у правоохоронців приладам та не хотів їхати до лікарні, однак в подальшому, після роз`яснення наслідків такої відмови, висловив згоду на його проведення. Проте, поліцейський, повідомив, що зміна позиції водія жодним чином не впливає на подальше документування скоєного правопорушення.

Захисник-адвокат Бредюк О.М. просив закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. Узагальнений зміст аргументів сторони захисту зводився до не встановлення у водія очевидних ознак алкогольного сп`яніння, які б обумовлювали проходження останнім огляду на стан сп`яніння, та відсутність безумовної відмови від проходження огляду.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 271469 та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що 14.03.2025 р. о 20 год. 03 хв. в м. Чернігові по вул. Любецька 107 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT TRAFIС» /д.н.з. НОМЕР_1 /. Факт керування транспортним засобом не заперечував ОСОБА_1 і після його зупинки працівниками поліції.

Цей факт не лише не оспорюється стороною захисту, а й співвідноситься з поясненнями самого водія на місці зупинки транспортного засобу та, зокрема, підтверджується матеріалами відеофіксації, згідно яких, як в подальшому було встановлено перевіркою документів, саме ОСОБА_1 перебував за кермом авто під час його зупинки, а тому суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом «RENAULT TRAFIС» /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 є водієм, а отже і суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Проаналізувавши обставини відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд приходить до наступного висновку.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил. І саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, законодавець поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд на стан сп`яніння.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність.

Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього було виявлено чітко виражені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

З дослідженого відеозапису судом встановлено, що визначені інспектором ознаки алкогольного сп`яніння були об`єктивними та реальними, а тому твердження сторони захисту про удаваність ознак сп`яніння є безпідставними.

Оголошення працівником поліції виявлених у водія ознак передував його детальний огляд, але після тверджень водія про те, що проходження огляду на стан сп`яніння це є правом водія, а не обов`язком, поліцейський підкреслив наявність таких ознак, про що і повідомив водію. І вже після цього, в чергове запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Суд наголошує, що визначення ознак сп`яніння, відповідно до Інструкції, є прерогативою виключно поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України.

При цьому вказана Інструкція не зобов`язує визначати саме три ознаки алкогольного сп`яніння, а тому за об`єктивної неможливості на стадії судового розгляду справи перевірити відсутність чи наявність запаху алкоголю з порожнини рота водія, не позбавляє суд самостійно переглянувши відеозапис, в даному випадку підтвердити, а не спростувати, наявність у водія вираженого тремтіння пальців рук, а також різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя, чому сприяє чітке та кольорове зображення відтворюваного відеозапису, а також не може бути інтерпретоване покликанням на стадії судового розгляду на температурний режим повітря, чого і не було зроблено одразу у відповідь на озвучену інспектором ознаку сп`яніння.

Відсутність пояснення на місці зупинки т/з щодо тремтіння рук, як то хвилюванням особи чи захворюванням, вже на стадії судового розгляду суперечитиме об`єктивним даним відеозапису, на якому ОСОБА_1 не лише спокійно себе поводив, а давав осмислені відповіді на питання інспектора поліції та висловлював свої коментарі.

Враховуючи відсутність медичних документів щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , що могло обумовити такий стан, про що і не вказувалось стороною захисту в засіданні, але може бути використане на будь-якій стадії провадження, як один із аргументів твердження про удаваність цієї ознаки, дає суду підстави зробити категоричний висновок саме щодо об`єктивності встановлених у водія ознак алкогольного сп`яніння.

При цьому водій спілкувався з працівниками поліції через напіввідчинене вікно водійських дверцят, хоча і є цілком прийнятним при зупинці поліцейськими транспортного засобу, проте саме на момент виявлення працівником поліції ознак сп`яніння, вказує на бажання ОСОБА_1 створити перешкоди та в такий спосіб мінімізувати можливість виявлення поліцейськими запаху алкоголю з порожнини рота.

Отже, суд приходить до переконання про достатність встановлених об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння для висновку, що інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

З переглянутого відеозапису встановлено, що водій ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові (3 поспіль) вимоги поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння та детальне роз`яснення наслідків такої відмови, чітко та однозначно відмовився. Більше того, водій, повідомив працівникам поліції, що це його право і він бажає ним скористатись.

Тобто, аналіз поведінки ОСОБА_1 переконливо свідчить саме про усвідомлений ним вибір поведінки, та розуміння обов`язку, передбаченого вимогами п.2.5 ПДР, а отже вказує на одночасне його ігнорування з особистих мотивів.

Натомість, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що хоча він і дійсно відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, однак його відмова на початковому етапі була не усвідомленою, оскільки він не розумів, що буде складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. Але в подальшому, після оголошення поліцейським положень ст.268 КУпАП, він навпаки погодився пройти огляд, однак йому вже було відмовлено.

Проте ці пояснення щодо не усвідомлення особою факту відмови спростовуються його словами, що це є правом водія, саме тому і свідчать про розуміння наслідків відмови від огляду.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Отримавши відмову водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, інспектор поліції, з дотриманням положень п.7 Інструкції, підставно запропонував водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, натомість, останній також відмовився, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом.

Суд звертає увагу на те, що погодження особи на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути актом волевиявлення, який би виражався в активних діях особи, щодо погодження на проходження огляду. При цьому чіткий строк очікування поліцейським перед складанням протоколу за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння за ст.130 КУпАП не передбачений окремо в законі.

Суд наголошує, що жодним нормативним актом не передбачено вимог щодо кількості пропозицій водію пройти огляд на стан сп`яніння та очікуваного часу такої відповіді, ключовим в даному випадку є отримання від особи відповіді, яка дає достатнє розуміння про її бажання або небажання пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в лікувальному закладі, тобто виконати імперативну норму, передбачену ПДР, що жодним чином не нівелює право особи відмовитись, але матиме ті чи інші наслідки для водія, про що і було повідомлено.

Сторона захисту і сама особа, яка притягається до відповідальності та вказуючи, що в подальшому ОСОБА_1 змінив свою позицію до завершення оформлення протоколу і висловив намір пройти відповідний огляд, не спростовує порушення ним вимог п.2.5 ПДР, оскільки попередньо висловлені чергові відмови були чіткими та однозначними, що не викликає сумніву у стороннього спостерігача про те, що всі дії ОСОБА_1 спочатку про відмову від проходження огляду, а потім після початку оформлення матеріалів про зміну своєї позиції були направлені виключно на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Тобто, поліцейський не зобов`язаний умовляти особу або чекати фіксований час, щоб отримати відповідь, як не зобов`язаний зупинити оформлення протоколу отримавши після негативної відповіді позитивну, а саме про згоду пройти огляд.

При конкретному правопорушенні у поліцейського є обов`язок впевнившись, що особа є водієм, чітко встановити ознаки сп`яніння та запропонувати пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, при отриманні відмови - запропонувати водію пройти огляд у медичному закладі, та лише за наслідками таких відмов, констатувавши вказаний факт скласти протокол про недотримання п.2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, за відповідною частиною статті, після перевірки бази даних.

Проаналізувавши досліджені докази, суд приходить до висновку, що саме свідоме передбачення ОСОБА_1 позитивних результатів огляду з застосуванням технічного засобу газоаналізатора або ж у медичному закладі, і обумовлювало початковий вибір його поведінки у виді ігнорування обов`язку щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом затягування проведення такого огляду.

Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд на вимогу працівників поліції перед складанням протоколу, окрім суб`єктивного несприйняття доцільності проведення огляду, водій не повідомляв.

Отже, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальних ознак алкогольного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд, проаналізувавши наявні у справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є об`єктивними, переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вищезазначені письмові докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Суддя підкреслює, що обґрунтовані та визначені законом підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.130 КУпАП настали в момент його фактичної відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Що стосується доводів захисника про неправильність зазначення часу в направленні на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, як на підставу визнання проведення огляду з порушенням, то вони не заслуговують на увагу, оскільки при відмові водія на вимогу поліцейського від проходження огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, останній не зобов`язаний його складати взагалі.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відсутність письмових даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно відеозапису патрульний чітко та неодноразово повідомляв водієві про відсторонення від права керування автомобілем. Окрім того, вказана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Долучена захисником в судовому засіданні виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 про відсутність у нього ознак сп`яніння судом не враховується при обґрунтуванні рішення з наступних підстав.

По-перше, складом інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 є відмова водія від проходження відповідного огляду у медичному закладі для визначення стану сп`яніння, тобто порушення вимог п.2.5 ПДР.

По-друге, згідно п. 9 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Судом встановлено, що працівником поліції у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння о 20 год. 03 хв. 14.03.2025 р., а згідно виписки №195 його огляд в лікарні було розпочато о 22 год. 16 хв. 14.03.2025 р.

З огляду на викладене, медичний огляд у закладі охорони здоров`я може проводитись лише у присутності поліцейського, а як вбачається з висновку наданого захисником ОСОБА_1 огляд останнього проводився за відсутності співробітника патрульної поліції і поза максимально допустимого часового періоду для його проведення.

Враховуючи, що проведений огляд водія поза межами порядку, що встановлений положеннями ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому він відхиляється судом, як недопустимий доказ.

Суд наголошує, що в даному випадку протокол складено не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду, що є окремим складом адміністративного правопорушення, що й стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції, яким були виявлені певні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Подальше проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я за власною ініціативою жодним чином не спростовує факт його відмови від попередньо запропонованого огляду саме на виконання вимог працівника патрульної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Тобто, відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій у стані алкогольного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак сп`яніння, та подальше самозвернення особи до медичного закладу для проведення огляду не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності.

В протилежному випадку, в разі толерування судами поведінки водіїв щодо безпідставної відмови від проведення оглядів у лікувальних закладах у присутності працівників поліції, та подальше врахування медичних висновків, отриманих водіями в порядку самозвернення, може призвести не лише до підриву авторитету судової влади у суспільстві, а і до погодження можливості вчинення особами суспільно небезпечних діянь.

Суд вважає, що обов`язок проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку жодним чином не суперечить принципу презумпції невинуватості, оскільки користування автомобілями є потенційною загрозою заподіяння серйозних травм.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступеню його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот пять) грн. 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов