ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/344/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

за участі :

секретаря Шевченка Д.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - Сороки О.О.,

потерпілого - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Сороки О.О. на постанову судді Московського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 18.09.2024 о 23:02 годині, по вул. Нескорених, 32-Б у м. Харкові, керуючи транспортним засобом «Volkswagen ID.4 CROZZ» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Honda CR-Z» державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі апелянт просить оскаржувану постанову скасувати. У справі призначити судово транспортну-трасологічну експертизу.

Наголошує на тому, що відеоматеріал, на який посилається суд не існує.

Крім того протокол не підтверджує наявність пошкоджень на автомобілях, сліди пошкоджень відсутні.

ОСОБА_1 на місці складання протоколу винним себе не визнавав, автомобілем не керував, дтп не було, за кермом був ОСОБА_3 .

В суді першої інстанції сторона захисту просила призначити проведення судової експертизи для дослідження характеру та механізму ДТП, проте суд безпідставно відмовив.

При цьому суддя не є експертом в галузі автотехніки, трасології, а тому варто призначити експертне дослідження та встановити чи мало місце ДТП чи ні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Сороки О.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, а також заперечувала проти призначення експертизи у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 10.9.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 4-5) вбачається, що ОСОБА_1 18.09.2024 о 23:02 годині, по вул. Нескорених, 32-Б у м. Харкові, керуючи транспортним засобом «Volkswagen ID.4 CROZZ» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Honda CR-Z» державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення та зібраних доказів у справі вбачається, що саме з вини ОСОБА_1 було вчинено ДТП.

Вказаний протокол складений уповноваженою державою особою за ст.ст. 124 КУпАП і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Після складення протоколу, в судовому засіданні в суді першої інстанції сторона захисту повідомила, що за кермом була інша особа, а транспортні засоби не контактували між собою, тобто події ДТП не було.

Проте такі твердження, повністю спростовані як за результатом судового розгляду в суді першої інстанції так і апеляційним судом.

У справі міститься схема місця ДТП (арк.3), з відомостями якої ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись.

Поряд з цим, слід зауважити, що будь-яких скарг на дії працівника поліції, який складав цю схему ОСОБА_1 не подавав. Також ОСОБА_1 не надавав зауважень щодо складеної схеми, ані працівникам поліції, ані будь-якій іншій особі, про що свідчить їх відсутність в матеріалах цієї справи.

На місці події, ОСОБА_1 спочатку не заперечував проти того, що саме він керував транспортним засобом, але в подальшому, коли у інспектора поліції виникла підозра щодо перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 повідомив, що автомобілем він не керував, при цьому наголошував на тому що транспортному засобу не завдана шкода, ДТП не було.

Проте вказані пояснення повністю спростовуються відомостями, що зафіксовані на відеозаписі, а також показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З відеозапису вбачається, що на місце ДТП прибув екіпаж поліції на виклик громадянина ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 повідомив, що рухався на своєму автомобілі, попереду побачив транспортний засіб «Volkswagen ID.4 CROZZ» державний номерний знак НОМЕР_1 , який здавав заднім ходом, ОСОБА_4 включив задню швидкість та зумів здати назад, ДТП сталося проте незначне.

В подальшому водій транспортного засобу «Volkswagen ID.4 CROZZ» почав паркуватись залетів на бордюр і з другої спроби вдарив транспортний засіб «Honda CR-Z» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Свідок ОСОБА_4 чітко вказав на водія транспортного засобу «Volkswagen ID.4 CROZZ», яким виявився ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 також пояснив, що бачив з вікна своєї квартири як автомобіль «Volkswagen ID.4 CROZZ» намагався запаркуватись та здійснив ДТП з автомобілем його дружини, контакт був бампер в бампер.

Вказані свідки надали аналогічні відомості в своїх поясненнях, які долучені до матеріалів провадження.

Такі ж пояснення свідки надали і в суді першої інстанції.

Далі з відеозапису вбачається, що інспектор поліції підійшов до ОСОБА_1 , на якого вказали свідки як на водія.

ОСОБА_1 пояснив що він запаркував свій транспортний засіб нормально, правильно. Повідомив, що це його транспортний засіб, страховий поліс є.

Таким чином, з огляду на вказане, зібраними доказами в повній мірі підтверджується факт перебування ОСОБА_1 за кермом, порушення Правил дорожнього руху та вчинення ним ДТП.

Двоє свідків повністю підтвердили подію ДТП, факт контактування транспортних засобів, а також повідомили, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом.

Підтверджується зібраними доказами і факт завдання пошкоджень автомобілю, а саме на відео зафіксовано наявність царапин та притертостей на бампері, як на автомобілі «Volkswagen ID.4 CROZZ» на задньому бампері так і на передньому бампері автомобіля «Honda CR-Z», царапини знаходились на одному рівні.

Вказані пошкодження зазначені і в схемі ДТП (арк. 3)

З огляду на зазначене, апеляційний суд критично ставиться до версії сторони захисту щодо керування транспортним засобом іншою особою, а не ОСОБА_1 .

Зібрані докази у справі свідчать про протилежне.

Крім того, апеляційний суд констатує суперечливість позиції ОСОБА_1 .

Спочатку ОСОБА_1 на місці події пояснював, що він запаркував автомобіль, проте зробив це без порушень ПДР України, потім повідомив що автомобілем керувала інша особа, при цьому наголошував на відсутності пошкоджень у автомобіля.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 повідомив, що транспортні засоби не контактували між собою.

Такі версії, які висуває ОСОБА_1 є суперечливими та відповідно вказують на непослідовність його позиції.

Непослідовною є і позиція захисника Сороки О.О., оскільки в суді апеляційної інстанції захисник надала висновок експерта від 21 січня 2025 року та просила його дослідити та на підставі вказаного висновку просила закрити провадження у справі.

Проте в подальшому подала клопотання про необхідність призначення судом апеляційної інстанції нової експертизи.

Апеляційний суд вказує, що сторона захисту має право вільно обирати спосіб захисту, проте такий спосіб має бути зрозумілий суду.

Суд позбавлений можливості перевірити безкінечну кількість версій сторони захисту.

Відповідно до п.10.9 Правил дорожнього руху України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Вказаних Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не дотримався.

Твердження сторони захисту про недопустимість відеозапису як доказу, не приймається апеляційним судом, оскільки доказом у справі можуть бути будь які відомості, отриманні законним шляхом та відповідно які мають відношення до предмету розгляду справи.

Сторони не заперечували під час судового засідання, проти того, що на відео дійсно зафіксовано події, які відбувались 18 вересня 2024 року, на відео зафіксовано в тому числі і ОСОБА_1 .

Цей факт є беззаперечним, а тому відеозапис приймається судом як доказ.

Окрім вказаного, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Таким чином, законодавець передбачив відповідальність водія за порушення ПДР України, які спричинили пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З відеозапису чітко вбачається наявність пошкоджень (царапин, притертостей) на транспортному засобі потерпілої, а також на транспортному засобі ОСОБА_1 , при цьому закон не вимагає наявності певних конкретних пошкоджень, їх кількості - для настання відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Будь яке пошкодження, завдане внаслідок порушення водієм ПДР України, передбачає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і наявність таких пошкоджень була встановлена інспектором поліції.

Що стосується наданого суду апеляційної інстанції висновку експерта № 185 за результатами проведення транспортно трасологічного експертного дослідження від 21 січня 2025 року, апеляційний суд вказує наступне.

По перше, вказаний висновок було складено за власною ініціативою захисника ОСОБА_6 , яка 07.01.2025 року звернулась до Національного наукового центру Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса

По друге, експертний огляд транспортного засобу відбувався 14 січня 2025 року, при цьому подія ДТП мала місце 18 вересня 2024 року.

Тобто з моменту події ДТП пройшло майже 4 місяці.

За такий тривалий період часу, транспортний засіб, який оглядався експертом перебував у власності ОСОБА_1 , експлуатувався, переміщався, зокрема і для проведення експертного огляду, який відбувався на території парковки ТЦ Космос, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 144 б.

За вказаних обставин, висновки експерта про відсутність у автомобіля на час проведення огляду, пошкоджень, не є інформативними і жодним чином не спростовують зібрані докази у справі, згідно яких на момент фіксування на відео транспортних засобів 18 вересня 2024 року, транспортні засоби мали пошкодження, внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України.

Окрім вказаного, захисник Сорока О.О. заявила клопотання про призначення апеляційним судом судової транспортно-трасологічної експертизи.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи клопотання, заслухавши думку сторін по справі, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною 1 ст. 273 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.

Апеляційний суд вказує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.

Призначення експертизи є правом суду, а не обов`язком.

В даному провадженні зібрані докази у справі свідчать, про наявність можливості зробити висновок у справі без спеціальних знань та призначення експертного дослідження.

Більш того, з часу події ДТП минуло майже 7 місяців, а тому з об`єктивних причин, які зазначені вище в цьому рішенні, встановлення наявності пошкоджень у автомобіля ОСОБА_1 або їх відсутності, жодним чином не може вплинути на висновок суду з приводу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ст. 124 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Сороки О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева