КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/15255/24

номер провадження: 33/824/1229/2025

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Маляренко Тетяни Сергіївни, розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві клопотання адвоката Маляренко Тетяни Сергіївни, поданого в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за вчинення якого накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 19 грудня 2024 року адвокат Маляренко Т.С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з пропуском строку із поважних причин. Скасувати постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року та закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Одночасно адвокат Маляренко Т.С. подала окремо клопотання від 19 грудня 2024 року про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року.

Клопотання мотивоване тим, що матеріали справи містять клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання від 29 листопада 2024 року у зв`язку з службовою перевіркою на роботі. Відповідно до довідки від 19 грудня 2024 року №5220/03 ОСОБА_1 з 08 грудня 2015 року проходить службу в Головному управлінні ДСНС України у місті Києві, де перебуває на посаді старшого пожежного рятувальника 14 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у місті Києві. Проте справа була розглянута суддею першої інстанції 29 листопада 2024 року без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказує, що ОСОБА_1 15 грудня 2024 року дізнався із застосунку «Дія» про те, що розгляд справи відбувся без його участі 29 листопада 2024 року. Постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року була отримана ним 17 грудня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді в частині вирішення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Маляренко Т.С., які підтримали заявлене клопотання та просили апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, дослідивши матеріали справи в цих межах, апеляційний суд приходить до висновку про залишення вказаного вище клопотання без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №462520 від 09 жовтня 2024 року за ч.1 ст.130 КУпАП, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, та йому було повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Деснянському районному суді міста Києва за викликом (а.с.2).

Вперше судове засідання у даній справі було призначено суддею першої інстанції на 20 листопада 2024 року о 09 год 20 хв.

15 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи та залучення до участі у справі захисника. При цьому послався на те, що через термінове відрядження до міста Львів він не може приїхати до міста Києва для прийняття участі у судовому засіданні (а.с.12).

Наступне судове засідання було призначене суддею першої інстанції на 29 листопада 2024 року о 09 год 10 хв.

У судове засідання 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 не з`явився. Натомість 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи та залучення до участі у справі захисника. При цьому послався на службову перевірку на роботі (а.с.14).

Враховуючи, що ОСОБА_1 повторно не з`явився за викликом суду, до поданих до суду клопотаннях від 15 листопада 2024 року та 28 листопада 2024 року не надав доказів поважності причин такої неявки та за період перебування провадження в суді для ознайомлення з матеріалами справи він не з`явився, тому суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції правильно визнав таку процесуальну поведінку ОСОБА_1 як умисне затягування розгляду справи та розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 за наявними матеріалами справи.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 , достеменно знаючи про те, що у Деснянському районному суді міста Києва розглядається справа про притягнення його до адміністративної відповідальності та, зазначаючи про неможливість особистої участі у судових засіданнях, не звернувся до фахівця у галузі права з метою отримання правової допомоги, у тому числі, безоплатної, хоча таке його право гарантоване ст.59 Конституції України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні в справі «Каракуця проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції належним чином виконав вимоги КУпАП щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, сприяв йому у здійсненні ним його процесуальних прав, однак недобросовісна процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про використання ним прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п.8 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процедура реалізації вказаної конституційної норми в даному випадку знаходить свій вираз у ч.2 ст.294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Тобто дана норма чітко пов`язує вирахування строку на апеляційне оскарження саме з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови судді першої інстанції у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

При вирішення питання поновлення строку оскарження суди мають забезпечувати дотримання балансу суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Вказаною вище практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що, якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Як установлено вище, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у тому числі, про судове засідання, призначене на 29 листопада 2024 року, в якому була прийнята оскаржувана постанова судді.

Тому з урахування вимог чинного законодавства, та прецедентної практики ЄСПЛ, ОСОБА_1 був зобов`язаний проявляти належну зацікавленість у результатах розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з вимогами ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Таким чином, з урахуванням положень ст.294 КУпАП останній строк подачі ОСОБА_1 апеляційної скарги було 09 грудня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2024 року адвокат Маляренко Т.С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року (а.с.26-49), тобто із пропуском встановленого законом строку. Одночасно до апеляційної скарги адвокат Маляренко Т.С. долучила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами. Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Однак адвокатом Маляренко Т.С. у клопотанні таких поважних причин не наведено.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Маляренко Т.С. зазначає, що матеріали справи містять клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання від 29 листопада 2024 року у зв`язку з службовою перевіркою на роботі. Відповідно до довідки від 19 грудня 2024 року №5220/03 ОСОБА_1 з 08 грудня 2015 року проходить службу в Головному управлінні ДСНС України у місті Києві, де перебуває на посаді старшого пожежного рятувальника 14 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у місті Києві. Проте справа була розглянута суддею першої інстанції 29 листопада 2024 року без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам, апеляційний суд звертає увагу на те, що як зазначалося вище, згідно з вимогами чинного законодавства та прецедентної практики ЄСПЛ, ОСОБА_1 був зобов`язаний проявляти належну зацікавленість у результатах розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, у тому числі, шляхом звернення до суду з метою отримання копії оскаржуваної постанови судді для її оскарження в апеляційному порядку у встановлені законом строки.

Матеріали справи не містять доказів того, що протягом строку на апеляційне оскарження постанови суді, а саме, у період з 29 листопада 2024 року по 09 грудня 2024 року у ОСОБА_1 виникли обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження поважності неявки до суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя шляхом забезпечення права на апеляційне оскарження не є порушеними, оскільки як зазначалося вище, практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є порушеними.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 409/75/12 (провадження № 61-606св20).

У відповідності до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства в особи виникає право на апеляційне оскарження постанови місцевого суду з дня її винесення, а не з дня її отримання.

Посилання адвоката Маляренко Т.С. в клопотанні на те, що ОСОБА_1 15 грудня 2024 року дізнався із застосунку «Дія» про те, що розгляд справи відбувся без його участі 29 листопада 2024 року, а постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року було отримано ним 17 грудня 2024 року, саме по собі не може бути достатньою підставою для висновку про те, що десятиденний строк на оскарження було пропущено з поважних причин, оскільки відповідно до вимог закону, вказаний строк обчислюється з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року була надіслана до реєстру 29 листопада 2024 року та оприлюднена - 02 грудня 2024 року.

Таким чином, з 29 листопада 2024 року постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року вже була виготовлена суддею першої інстанції, а з 02 грудня 2024 року перебувала у вільному доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, тому ОСОБА_1 міг ознайомитися з оскаржуваною постановою судді з 29 листопада 2024 року та, відповідно, подати апеляційну скаргу на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року у встановлені законом строки.

Інших обставин, які б могли свідчити про те, що сторона захисту з об`єктивних причин дійсно не мала можливості подати апеляційну скаргу на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року у встановлений законом строк, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки у клопотанні не наведено обставин, які б дозволяли зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

У зв`язку з цим, оскільки суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання адвоката Маляренко Т.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 , то подана апеляційна скарга на зазначене судове рішення відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП підлягає поверненню особі, яка її подала, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - до Деснянського районного суду міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання адвоката Маляренко Тетяни Сергіївни, поданого в інтересах ОСОБА_1 ,про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов