Справа № 442/2997/25
Провадження №3/442/988/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2025 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянина України; військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,

за ч. 3 ст. 172-20 КпАП України,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

22.04.2025 року о 16:00 год., в умовах особливого періоду, ОСОБА_1 зявився у нетверезому стані на територію охоронюваного об`єкту №37 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

ОСОБА_1 свою провину у вчиненому визнав, розкаюється.

Вислухавши пояснення правопорушника, перевіривши матеріали справи, доходжу наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Згідно із ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_2 зобов`язаний непорушно додержуватися вимог Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія НГУ №236323 від 22.04.2025; довідкою про огляд та висновком спеціаліста приймально-ургентного відділення КНП «ДМЛ №1» ДМР від 22.04.2025, що підтверджує факт перебування військовослужбовця ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, письмовими поясненнями т.в.о. командира стрілецького взводу ОСОБА_3 , фельдшера ОСОБА_4 .

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд визнає докази, які були дослідженні в ході судового розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 11 березня 2024 року та ставляться в провину ОСОБА_1 .

Вищевказані докази, поза розумним сумнівом доводять, наявність в діях ОСОБА_1 складу військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, беру до уваги характер вчиненого правопорушення; дані про особу ОСОБА_1 ; його пояснення; принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке має бути адекватним характеру вчинених дій, та приходжу до переконання, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу, в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім, сприятиме можливій зміні поведінки винної особи та відповідального ставлення до своїх вчинків і їх наслідків.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.

Оскільки ОСОБА_1 являється учасником бойових дій, а відтак, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір з нього не стягується.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Курус Р.І.