ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/264/25 Справа № 692/244/25 Категорія: ст. 124. 122-4 КУпАП Головуючий у І інстанції ЧЕПУРНИЙ О. П. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Драбівського районного суду Черкаської області від 25 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 23 лютого 2025 року о 02 год. 40 хв. в с. Безбородьки по вул. Благовісна, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем БМВ н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості та не врахував дорожньої обстановки внаслідок чого здійснив наїзд на металевий паркан. Внаслідок чого автомобіль і паркан зазнали пошкоджень, чим порушив п.12.1. Правила дорожнього руху України (далі - ПДР).

Він же, 23 лютого 2025 року о 02 год. 40 хв. в с. Безбородьки по вул. Благовісна, 2, керуючи автомобілем БМВ н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на паркан в ході чого автомобіль та паркан зазнали пошкоджень та зник з місця дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), чим порушив п.2.10.а. ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та ухвалити нову постанову, якою звільнити його від адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, обмежившись іншим, менш обтяжливим видом стягнення, передбаченим КУпАП.

Стверджує, що покинувши місце ДТП, він перебував у стані сильного душевного хвилювання, що було зумовлено раптовістю події та стресовим емоційним станом. Його зникнення не було зумовлене наміром уникнути відповідальності, а мало емоційний, нераціональний характер.

Зазначає, що він має статус учасника бойових дій. Участь у бойових діях має довготривалий вплив на психологічний та емоційний стан особи, що визнається як в українському законодавстві, так і в практиці Європейського суду з прав людини.

З огляду на це, емоційний стан, в якому перебував апелянт на момент ДТП, був зумовлений не лише раптовістю самої дорожньо-транспортної пригоди, а й постстресовими наслідками, характерними для осіб, які брали участь у бойових діях, зокрема - підвищеним рівнем тривоги, схильністю до гострих реакцій на стрес, порушенням адаптивних механізмів.

З цього приводу посилається на практику Верховного Суду та постанову Касаційного адміністративного суду у справі № 160/3516/20.

Таким чином, стан душевного хвилювання апелянта має об`єктивне підґрунтя та пов`язаний не з уникненням відповідальності, а з емоційною реакцією на стресову подію, що слід кваліфікувати як пом`якшувальну обставину згідно з ч. 1 ст. 34 КУпАП.

Вказує на те, що він повністю визнав свою провину, щиро кається у вчиненому та не намагався уникнути відповідальності. Натомість, проявив ініціативу щодо врегулювання ситуації та співпрацював із правоохоронними органами.

Усі матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, він відшкодував у повному обсязі. Власник пошкодженого майна претензій до нього не має.

Зазначає, що він не мав на меті приховувати факт дорожньо-транспортної пригоди або обставини її скоєння. А отже, умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП в його діях відсутній.

Вказує, що піклується про свого батька - ОСОБА_2 , який є інвалідом 3 групи та потребує догляду, регулярного придбання та доставки ліків. Тому позбавлення апелянта права керувати транспортним засобом практично позбавляє його батька належної медичної допомоги, що є надмірним і непропорційним слідком адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на її вимоги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

У відповідності до диспозиції ст. 124 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд не переглядає постанову судді щодо встановлення фактичних обставин вчинення ОСОБА_3 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, отже в цій частині судове рішення апелянт не оскаржує.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Суддя при накладенні стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, зазначив, що враховує фактичні обставини справи, дані про особу правопорушника.

Утім суддя не визначив, що саме враховується при накладення цього адміністративного стягнення, які відомості про особу правопорушника, ступінь його вини, наявність обставини, що пом`якшують відповідальність, свідчать про необхідність накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Щодо характеру вчиненого правопорушення, то апеляційний суд зауважує, що порушення ОСОБА_1 пп.12.1, 12.10а ПДР України, що призвело що спричинення пошкодження паркану, не є грубим, свідомим порушенням цих правил, а допущено через неуважність.

Апеляційний суд визнає, що ОСОБА_1 в порушення приписів п. 2.10а ПДР не залишився на місці пригоди.

Разом з тим первісні пояснення ОСОБА_1 щодо перебування його на цьому місці близько 20 хв. в очікуванні господаря домоволодіння, паркан якого він пошкодив не спростовані.

Водночас після його виклику на місце ДТП він добровільно з`явився та вирішив питання щодо відшкодування ним шкоди за пошкодження паркану, через що потерпіла ОСОБА_4 не має до нього претензій.

ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій, що також необхідно враховувати при визначенні виду адміністративного стягнення. Суд першої інстанції не встановив обставин , що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, разом з тим зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, в тому числі за ст. 124 КУпАП.

Водночас наведені судом обставини не перешкоджають за наявності альтернативних видів адміністративних стягнень за ст. 124 та 122-4 КУпАП з урахуванням положень ч. 2 ст. 36 цього Кодексу визначити адміністративне стягнення у виді штрафу.

У відповідності до ст. 33 КУпАП апеляційний суд при накладенні стягнення враховує, крім характеру вчиненого правопорушення, також особу правопорушника, є учасником бойових дій, піклується про свого батька, який є інвалідом ІІІ групи та потребує догляду. Апеляційний суд також зважає на наведені обставини, що пом`якшують відповідальність, і відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

За таких обставин постанова судді підлягає зміні, а апеляційна скарга задоволенню, у зв`язку необхідністю призначення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 33, ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Драбівського районного суду Черкаської області від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 змінити, наклавши на нього адміністративне стягнення з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, тобто в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу.

Роз`яснити, що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

В іншій частині постанову судді залишити без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук