Справа № 130/88/25
Провадження № 33/801/406/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 квітня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.,

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Луценка Богдана Валентиновича на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.03.2025 по справі № 130/88/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боромля Охтирського (Тростянецького) району Сумської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, заступника начальника начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за частиною другою статті 172-15 КпАП України,

в с т а н о в и в :

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.03.2025 по справі № 130/88/25 закрито провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КпАП України.

Як зазначено в постанові суду, 10.01.2025 до міськрайонного суду надійшли на розгляд матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_1 за ознаками того, що він, у військовому званні підполковника обіймаючи посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто являючись військовою посадовою особою, діючи всупереч інтересам служби, недбало ставлячись до військової служби, в порушення своїх статутних обов`язків вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, в умовах особливого періоду, а саме:

в період часу з 22.11.2024 до 18.12.2024 не повідомляв прокурора про кримінальне правопорушення у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а надалі не організував та не проконтролював направлення до Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону протягом робочого дня письмово повідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене 21.11.2024 солдатом ОСОБА_2 , який у період часу з 14.11.2024 до 21.11.2024 не повернувся з лікувального закладу до місця проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

не організував та не проконтролював направлення до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління ДБР протягом робочого дня письмового повідомлення про кримінальне правопорушення, вчинене 21.11.2024 солдатом ОСОБА_2 , внаслідок чого своєчасно відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, першочергові слідчі дії не проведені, захист суспільства та держави в умовах війни не забезпечений, швидке, повне, неупереджене розслідування кримінального провадження не здійснено, у розумний строк з моменту вчинення злочину розшукові заходи не сплановані та не проведені.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, скаргу заступником керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Луценком Б. В. подано апеляційну скаргу (вх. № 3915 від 1.04.2025), яка подана засобами поштового зв`язку 28.03.2025, на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.03.2025. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд.

Перевіривши апеляційну скаргу, матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

Ухвалою Конституційного Суду України №49-у/2015 від 8.12.2015 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 250 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями ч. 5 ст. 7, ч. 1 ст. 287, ч. 2 ст.294 КУпАП та встановлено, що питання оскарження прокурором постанов суду у справах про адміністративне правопорушення регулюється різними положеннями КУпАП, які не узгоджуються між собою. Усунення таких неузгодженостей, може бути вирішене лише у законодавчому порядку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб» від 16.03.2017 № 1952-VIII внесено зміни до ст. 294 КУпАП, відповідно до яких прокурор може оскаржити постанову судді у справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу, тобто у випадках застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Спеціальною нормою, якою встановлений такий порядок, а саме ч. 2 ст. 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Як передбачено ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

З вищезазначеного випливає, що прокурор не може оскаржувати постанови суду першої інстанції за статтями КУпАП, якщо прийняте судом рішення не стосується обмеження особистої свободи громадян (застосування стягнення у вигляді адміністративного арешту).

Вищевказана правова позиція була викладена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017. У вказаному листі суд зауважив, що правом на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, наділено вичерпний перелік осіб, до яких належать особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник. Згідно із змінами до ст. 294 КУпАП (нова редакція першого речення частини другої цієї статті), внесеними Законом України від 16.03.2017№ 1952-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб», прокурор може оскаржити відповідну постанову судді лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП. При цьому слід зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, якою визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Тобто прокурор може реалізувати своє право на апеляційне оскарження у справах про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках виключно на стадії виконання судового рішення. В інших випадках, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору як така, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження.

Проте, згідно змісту оскаржуваної постанови суду від 17.03.2025, заходів примусового характеру, пов`язаного з обмеженням особистої свободи громадян, до ОСОБА_1 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону».

Таким чином частиною 2 статті 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, встановлено перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження. Зазначений перелік суб`єктів апеляційного оскарження є вичерпним.

За таких обставин, у даному випадку прокурор не здійснює нагляд за додержанням законів і не має права оскаржувати постанову суду в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга прокурора, у якій порушується питання про погіршення становища особи, не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також з огляду на те, що прокурор не є суб`єктом, який, відповідно до вимог закону, наділений правом на оскарження постанови судді у даній справі про адміністративні правопорушення, тому апеляційна скарга не підлягає розгляду і підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Луценка Богдана Валентиновича на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.03.2025 по справі № 130/88/25 - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота