Справа № 711/9990/24
Номер провадження 3/711/75/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Остапенко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ААД № 703013), про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовець, старший інструктор відділення підготовки загальновійськових підрозділів відділу підготовки загальновійськових та танкових підрозділів навчального центру підготовки підрозділів військової частини НОМЕР_2 , майор, посвідчення офіцера НОМЕР_3 , видане військовою частиною НОМЕР_2 від 08.08.2023,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 14 грудня 2024 року, близько 20:21 години, у м. Черкаси по вул. Гоголя, 435, керував транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_4 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager» та в найближчому медичному закладі - Черкаському обласному наркологічному диспансері у лікаря нарколога водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом направлення смс-повідомлень на контактний номер телефону, про що свідчать відповідні довідки в матеріалах справи, однак в судові засідання не з`явився, інтереси останнього представляв адвокат Стрижак С. В., який на підставі поданого перед початком судового розгляду клопотання брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів та підсистеми «Електронний суд».

Під час судового розгляду захисник Стрижак С. В. повідомив, що ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнає, оскільки відсутній сам факт вчинення правопорушення; також зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , тому прибути до суду не має можливості, у зв`язку з чим 23.01.2025 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби. На підтвердження викладених доводів до клопотання долучено: копію виданої ОСОБА_1 довідки форми № 5 від 02.01.2025, копію посвідчення офіцера НОМЕР_3 , виданого військовою частиною НОМЕР_2 від 08.08.2023, копію службової характеристики.

Одночасно з цим 24.01.2025 захисником Стижаком С. В. подані клопотання про виклик поліцейського УПП в Черкаській області для надання пояснень і з`ясування причин зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та про витребування з УПП в Черкаській області доказів, а саме відомостей про серійний номер та марку відеореєстратора, яким здійснювалась фіксація вчиненого правопорушення, та повного відеозапису фіксації руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 24.01.2025 судом задоволені клопотання захисника про виклик поліцейського та витребування доказів, у зв`язку з чим розгляд клопотання про зупинення провадження у справі визнано передчасним, вирішено його розглянути після дослідження доказів та вирішення інших пов`язаних з доказами клопотань.

Викликаний за клопотанням адвоката Стрижака С. В. інспектор УПП в Черкаській області ДПП лейтенант поліції Позіхайло А. А. в судовому засіданні 13.02.2025 повідомив, що 14.12.2024 поліцейський екіпаж, в складі якого він ніс службу, зупинив транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказаний автомобіль рухався на великій швидкості через залізничний переїзд, та не пропустив пішохода, який переходив дорогу пішохідним переходом. Водію повідомили цю причину зупинки, згодом виявили невідповідність вимогам ДСТУ показчиків повороту автомобіля (червоні, а не жовті). В результаті на ОСОБА_1 склали протокол за більш вагоме порушення Правил дорожнього руху, а саме за ст. 121 КУпАП. Щодо здійснення безперервної відеофіксації дій поліцейських нагрудними камерами, ОСОБА_2 зазначив, що поліцейські не втручаються в роботу нагрудних та установлених в службовому автомобілі відеореєстраторів, у хід здійснення записів, а лише передають отримані записи з реєстраторів до технічного відділу для подальшого перенесення на носії інформації.

Відповідаючи на питання захисника про причину зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та чи не були ці причини надуманими, ОСОБА_2 зазначив, що підстави для зупинки транспортного засобу були очевидними та зумовлені його великою швидкістю руху, що могло створити аварійну обстановку на дорозі, тому поліцейські керувалися вимогами статей 32 та 35 Закону України «Про Національну поліцію». За ненадання переваги у русі пішоходу на пішохідному переході адмінматеріали щодо ОСОБА_1 не складались, оскільки поліцейськими виявлене одночасно вчинення ним більш серйозного адміністративного правопорушення, яке полягало у керуванні транспортним засобом, зовнішні освітлювальні прилади якого не відповідали вимогам ДСТУ.

За клопотанням захисника Стрижака С. В. Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції надало до суду відомості про серійний номер та марку нагрудних відеореєстраторів та відеореєстратора із службового автомобіля, яким здійснювалася фіксація правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , а також відеозапис фіксації руху транспортного засобу.

Після ознайомлення із додатковими доказами, захисник Стрижак С. В. 01.04.2025 подав клопотання про залучення прокурора до участі у справі про адміністративне правопорушення та відкладення розгляду, а 15.04.2025 направив ряд клопотань про визнання процедури огляду ОСОБА_1 такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а самого огляду та його результатів недійсними; про визнання відеозаписів з відеореєстратора неналежними та недопустимими доказами; про застосування аналогії закону під час притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та незастосування до нього на підставі ст. 69 КК України додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами; про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Статтею 250 КУпАП визнано обов`язковою участь прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 172-9, 172-9-2 цього Кодексу. Оскільки справи про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП не входять до наведеного переліку, і участь прокурора у їх розгляді законом не передбачена, суддя у засіданні 15.04.2025 відмовила у задоволенні клопотання захисника про залучення прокурора до участі у справі щодо ОСОБА_1 .

У поданому клопотанні про визнання відеозаписів з відеореєстратора неналежними та недопустимими доказами захисник ОСОБА_1 . ОСОБА_3 наголосив, що відеозаписи із службових камер поліції отримані із порушенням пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, оскільки вони є неповними та не містять законної підстави для зупинки транспортного засобу, яким нібито керував ОСОБА_1 .

Клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення захисник обґрунтовував ненаданням поліцією відеозаписів, які б свідчили про наявність підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що має наслідком незаконність такої зупинки, а отже і відсутність правових підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, від якого останній правомірно, на думку захисника, відмовився. Безпідставні дії поліції щодо зупинки автомобіля з огляду на доктрину «плодів отруйного дерева» вказують на незаконність подальших вимог пройти огляд на стан сп`яніння, тому відмова ОСОБА_1 від незаконної пропозиції пройти огляд не може бути караною за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а саме правопорушення вчинене останнім при виконанні обов`язків військової служби, тому тягне за собою адміністративну відповідальність, визначену главою 13-Б КУпАП. Враховуючи статус суб`єкта відповідальності, вчинене правопорушення не підлягає правовому регулюванню за правилами глави 10 «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку» КУпАП, на підставі якої був складений адміністративний протокол за порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР України. На думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення складений неуповноваженою особою поліцейським, а не командиром військової частини чи військового підрозділу, а ОСОБА_1 підлягав притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 КУпАП. Вказував на особливий порядок огляду на стан сп`яніння щодо військовослужбовців та порушення поліцейськими цього порядку, оскільки огляд ОСОБА_1 , зважаючи на його статус військовослужбовця, мав проводитися уповноваженою особою Військової служби правопорядку ЗСУ. Враховуючи викладені обставини просив закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вказані клопотання суд долучив до матеріалів справи для подальшого врахування та вирішення під час постановлення остаточного рішення у справі.

Заслухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, переглянувши відеозаписи із службових відеореєстраторів працівників поліції, дослідивши письмові матеріали справи та подані захисником клопотання, приходжу до наступного.

Суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як указує зміст статей 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вказаною нормою Закону може наступати за:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Чинна редакція статті уведена в дію Законом України № 1231-IX від 16.02.2021, яким було посилено відповідальність за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі прирівняно відмову від проходження обов`язкового на вимогу поліції огляду на стан сп`яніння до керування транспортним засобом у такому стані. Отже, суспільна небезпека діяння, яке полягає у відмові від проходження огляду, є не менш значущою, ніж, власне, саме керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази щодо сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку огляд на місці чи медичний огляд на стан такого сп`яніння.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Згідно з вимогами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно із законодавством України.

Порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція).

Пунктами 2, 3 Розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій відповідно до ознак перебуває у такому стані.

Згідно з пунктами 6-7 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, або лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виклад наведених норм є послідовним, логічним і зрозумілим, не дає підстав для їх довільного трактування або тлумачення, оскільки передбачає чіткий порядок і способи огляду спочатку поліцейським на місці з допомогою спеціальних технічних засобів, а в разі відмови особи від проходження такого огляду на місці або незгоди з його результатом наступає етап огляду особи у закладі охорони здоров`я у присутності поліцейського, відмова від якого тягне за собою складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, довільного розсуду особи на вибір способу огляду вказана норма не передбачає.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі, і може проявлятися як у активній, так і в пасивній формі.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, небажання водія) ПДР не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що положення КУпАП посідають провідне місце в ієрархії нормативно-правових актів щодо регулювання суспільних відносин по притягненню до адміністративної відповідальності та мають вищу юридичну силу щодо підзаконних нормативно-правових актів, які приймаються та затверджуються з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності уповноважених посадових осіб на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема працівників патрульної поліції тощо.

При цьому, логічне тлумачення положень ч. 2 ст. 266 КУпАП дає підстави вважати, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису є належним та допустимим доказом під час провадження у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи технічними засобами відеозапису зафіксовано сам огляд особи на стан сп`яніння, що проводився на місці, чи такими засобами зафіксовано відмову особи від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Залучення свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів, та поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з нагрудного відеореєстратора, діють відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» та положень КУпАП. Частина 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Наданим органом поліції відеозаписом зі службового автомобіля (clip-0) зафіксовано, як поліцейський патруль із увімкненим спеціальним світловим сигналом протягом певного часу рухається за автомобілем чорного кольору з номерним знаком НОМЕР_4 , видимість якого є чіткою, та після зупинки автомобіля до нього з боку водія підійшов працівник поліції.

Із нагрудних камер поліцейських (відеозаписи clip-1 та clip-2) встановлено, що 14.12.2024, близько 20:22 години, поліцейський екіпаж зупинив транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , який із самого початку спілкування з поліцією перебував за кермом автомобіля на місці водія і факт керування транспортним засобом не заперечував, при цьому надав поліцейському документи, що посвідчують особу та право керування транспортним засобом. Поліцейський ОСОБА_2 повідомив водієві підставу зупинки ненадання переваги у русі пішоходу, значну швидкість руху автомобіля.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупинити водія транспортного засобу у разі порушення ним Правил дорожнього руху, та зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З огляду на зафіксовані відеозаписом обставини, суд вважає, що поліцейськими дотримані вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» під час зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та подальшого повідомлення водієві конкретних і однозначних причин такої зупинки.

При цьому суд наголошує, що відсутність на відеозаписі зафіксованого безпосередньо факту порушення водієм Правил дорожнього руху не спростовує беззаперечно наявність самої події такого порушення і не свідчить про безумовну незаконність зупинки поліцією транспортного засобу, як указує захисник.

У подальшому, під час спілкування у водія автомобіля були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, у відповідь ОСОБА_1 визнав, що учора вживав алкоголь і в організмі могли залишитись його сліди. Водієві запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Alcotest Drager» та в найближчому медичному закладі - Черкаському обласному наркологічному диспансері у лікаря нарколога, а також роз`яснили наслідки огляду і наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не відповів на пропозицію проходження огляду, а натомість неодноразово звертався до поліцейських з проханням знайти «загальний компроміс», «піти назустріч», «щось зробити», «знайти розуміння», однак поліцейський повідомив, що це є просто затягуванням часу, будь-які «домовленості» в цьому випадку неможливі і такі пропозиції є неправомірною вигодою.

Зрештою на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у лікаря нарколога від ОСОБА_1 пролунала чітка відмова (час на відеозаписі 20:48). Поліцейські ще раз повідомили ОСОБА_1 про складання адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП за його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та роз`яснили суть такої відмови і її наслідки, на що заперечень ОСОБА_1 не висловлював. У подальшому розпочалась процедура складання поліцейськими адміністративного протоколу, яка закінчилась оголошенням ОСОБА_1 змісту протоколу.

З огляду на описані обставини, суддя розцінює поведінку і вислови ОСОБА_1 як пряму і чітку відмову від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager» так і в закладі охорони здоров`я, а саме в КНП «ЧОНД» (Черкаському обласному наркологічному диспансері). Працівники поліції неодноразово уточнювали чи відмовляється він від такого огляду і роз`яснили водієві наслідки відмови складання адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП. Сам ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції на неодноразові пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не надавав чіткої відповіді, постійно змінюючи тему розмови. Остаточну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , якого зупинили близько 20:22 години, висловив тільки о 20:48 годині. Таку поведінку правопорушника суддя оцінює як умисні, цілеспрямовані дії, спрямовані на ухилення від проходження огляду.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме - п. 2.5 ПДР України, та наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 130 КУпАП.

Перевіркою матеріалів провадження порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено.

Суддя зазначає, що обґрунтовані та визначені законом підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, настали в момент його фактичної відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 703013 від 14.12.2024, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 14.12.2024, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та порушення мови, з відміткою про відмову ОСОБА_1 від огляду;

- рапортом інспектора взводу № 1 РОВО УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Позіхайло А. А. від 14.12.2024 про обставини зупинки автомобіля «Volkswagen Tiguan», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , у якого згодом були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, проте на вимогу поліцейських пройти відповідний огляд водій відповів відмовою;

- довідкою начальника відділу АП УПП в Черкаській області майора поліції О. Кондратюка від 16.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом календарного року за ст. 130 КУпАП не притягувався;

- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_4 , зупинку автомобіля поліцейським екіпажем, виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, а також відмову від проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і в закладі охорони здоров`я, та в подальшому обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення і спілкування поліцейських із водієм.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи сторони захисту про те, що наданий поліцією відеозапис є неповним і не містить юридично значущих фактів, зокрема законної підстави для зупинки транспортного засобу, яким начебто керував ОСОБА_1 , спростовуються відеозаписами зі службових відеореєстраторів працівників поліції, що розпочинаються рухом службового автомобіля услід за транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_4 (clip-0), та продовжуються моментом зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , обставинами спілкуванням працівників поліції із водієм, під час якого ОСОБА_1 було роз`яснено причину зупинку автомобіля - не пропустив пішохода, який переходив дорогу у встановленому для цього місці. Відеофіксація службовими камерами триває безперервно, дата і час записів відповідають фактичним обставинам справи, ознак втручання у хід відеозапису суд не вбачає, а тому, на переконання суду, в цьому випадку відсутні порушення пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а дії поліцейських відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо доводів захисника Стрижака С. В. про необхідність проведення огляду ОСОБА_1 представниками Військової служби правопорядку відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП та притягнення його до відповідальності за ст. 172-20 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Зміст положень ст. 266-1 КУпАП свідчить про те, що вказаною нормою установлено порядок огляду окремо визначеної категорії осіб: військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів та військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин. Порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом, цією статтею не встановлено.

Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП стосуються лише військовослужбовців, які вчинили військові адміністративні правопорушення (глава 13-Б КУпАП).

Таким чином, щодо військовослужбовців, які керують транспортним засобом, застосовується загальний порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, який проводять працівники Національної поліції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України

Вимогами п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Логічно та системно застосовуючи вказані вище правові норми, суд під час розгляду цієї справи вживає поняття «водій військового транспортного засобу» в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля».

У такому випадку водій має підтвердити мету використання транспортного засобу відповідними документами, хоча така мета не звільняє водія військового транспортного засобу від обов`язку виконання законних вимог поліцейського, передбачених ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 керував цивільним транспортним засобом, і, хоча, після зупинки повідомив, що є військовослужбовцем і надав відповідні документи, однак про виконання ним бойового завдання, а також про виконання ним безпосередніх посадових обов`язків поза межами військової частини працівникам поліції не зазначав, будь-яких відомостей із цього приводу матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вимоги статей 266, 266-1 КУпАП та Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Закону України «Про дорожній рух», які слід застосовувати у сукупності та взаємозв`язку, за відсутності у матеріалах справи відомостей про виконання ОСОБА_1 під час вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, бойового завдання або безпосередніх посадових обов`язків, пов`язаних із військовою службою, поза межами військової частини з використанням цивільного транспортного засобу, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність аргументів захисника про виконання ОСОБА_1 у момент його зупинки поліцією обов`язків військової служби. Натомість суд вбачає дотримання поліцейськими вимог чинного КУпАП та вважає їхні дії із складання матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 законними та правомірними.

Незважаючи на висловлену захисником незгоду із повноваженнями працівників поліції щодо складання ними протоколу, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою державою службовою особою, дії якої ані ОСОБА_1 , ані його захисник за наявності достатнього для цього часу не оскаржували у встановленому законом порядку, оскільки відомостей про звернення до суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, чи зі скаргою на дії працівників поліції до керівника УПП В Черкаській області, сторона захисту не надала, у зв`язку з чим суд не враховує доводи захисника з приводу відсутності у поліцейського повноважень на складання відповідного протоколу.

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд не має підстав ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а навпаки - зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Оскільки Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено процесуальної можливості зупинення провадження у справі, а застосування аналогії закону та використання положень кримінального процесуального закону суд вважає таким, що не ґрунтуватиметься на вимогах закону, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі та задоволення відповідного клопотання захисника ОСОБА_4 .

Щодо клопотання про призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, суд дійшов таких висновків.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02 листопада 2004 року "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Доводи захисту щодо застосування до ОСОБА_1 на підставі ст. 69 КК України стягнення нижче найнижчої межі за аналогією із законом України про кримінальну відповідальність і незастосування до нього обов`язкового додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не заслуговують на увагу, оскільки чинний КУпАП не містить подібних положень і не передбачає можливості застосування аналогії закону при накладенні стягнень на особу.

Крім того, суд зважає на те, що захисником не надано доказів виключно негативних наслідків для боєздатності підрозділу, в якому ОСОБА_1 виконує свої службові обов`язки, у разі позбавлення його права керування транспортними засобами.

Пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність правопорушника обставин судом не встановлено.

Суд бере до уваги надані захисником відомості, що характеризують особу ОСОБА_1 , зокрема інформацію про проходження військової служби, наявність виключно позитивної службової характеристики, важливість завдань, які він виконує під час воєнного стану, введеного в державі.

Разом з тим, вказані обставини не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, не зменшують суспільної небезпечності та значущості вчиненого, не пом`якшують відповідальність водія транспортного засобу, який, керуючи автомобілем, в першу чергу повинен дотримуватися вимог Правил дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи той факт, що правопорушник відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив Правила дорожнього руху України, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, вважаю за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, оскільки застосування до нього цього стягнення буде достатнім для його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, із позбавленням права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією статті як обов`язкове додаткове стягнення, при призначенні якого суд позбавлений будь-яких дискреційних повноважень.

Частиною 1 ст. 307 КУпАП передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Положеннями статті 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 04.05.2020 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_6 , від сплати судового збору він звільняється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 40-1, 130, 245, 247, 252, 256, 280, 283-285 КУпАП, п.2.5 ПДР України, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суддя

ПОСТАНОВИВ :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Реквізити для сплати - отримувач коштів: ГУК у Черкаській області/код 21081300, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0023001 код класифікації: 21081300.

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови стягнути із ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу в сумі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Строк пред`явлення постанови до виконання - протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ю. А. Остапенко