ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/7046/24 Головуючий в 1 інст. Кольц Д.М.
Провадження №33/807/445/25 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Шкабури О.В., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шкабури О.В на постанову судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, фізична особа-підприємець, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що згідно опису правопорушення в проколі серії ВАВ №003590 від 25 листопада 2024 року, 18 листопада 2024 року приблизно о 17-00 годин за адресою м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 6 в приміщенні кафе «KAFE» гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав, висловлювався нецензурною лайкою, вдарив головою в ніс, чим завдав психологічної та фізичної шкоди здоров`ю.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Шкабуро О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права. При цьому, суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване накладення адміністративного стягнення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи і підлягає скасуванню.

Вказує, що відповідно до електронного рапорту помічника чергового відділу поліції Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Чабаненко А.І., 18 листопада 2024 року отримано та зареєстровано ЄО за № 18737 як: домашнє насильство. В результаті опрацювання інформації встановлено, що 18 листопада 2024 року о 15-24 год. за адресою: АДРЕСА_3 на вулиці побив чоловік, не віддає дитину, заявник ОСОБА_2 .

Одночасно в рапорті зазначено, що поліцейським патрулем, який прибув на місце події виявлено ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 , які в ході бесіди повідомили, що напередодні між ними виник взаємний конфлікт через те, що дружина без дозволу чоловіка хоче вивезти за кордон їх спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В конфлікту обоє ображали один одного грубою нецензурною лайкою, принижували людську гідність, погрожували та штовхалися. Скарг, заяв та зауважень не надходило. В результаті проведених заходів було опитано учасників події. Відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були винесені ТЗПсК із забороною в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою, терміном на п`ять діб.

Тобто, інформація про тілесні ушкодження поліцейським в рапорті не зазначена.

Відповідно до наступного рапорту поліції, 18 листопада 2024 року об 18:04 надійшло повідомлення служби 102 про те, що 18 листопада 2024 року об 18-03 год. за адресою: Олександрівський район, Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 6, від 9 міської лікарні, самозвернення о 18-45 ОСОБА_2 забій носу 15.00 в кофейні вдарив чоловік.

Отже, у вказаному рапорті зазначено звернення ОСОБА_2 до 9 міської лікарні з приводу забою носу.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18 листопада 2024 року та опитування особи - 18 листопада 2024 року, приблизно об 17-00 год. в кав`ярні колишній чоловік ОСОБА_5 вчинив фізичне насильство а саме: по обличчю і правій нозі.

Відповідно до довідки КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР від 18 листопада 2024 року, ЛОР оглядом встановлено, що зовнішня піраміда носу не деформована, виділень на момент огляду не виявлено.

Відповідно до рапорту працівника поліції, обоє ображали один одного грубою нецензурною лайкою, принижували людську гідність, погрожували та штовхалися. Скарг, заяв та зауважень не надходило. Одночасно відносно ОСОБА_2 адміністративний протокол не складався, що дає підстави вважати, що саме звернення ОСОБА_2 до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР зі скаргою на забій носа слугувало підставою для складання протоколу.

Наголошує, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтвердив факт завдання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, тобто факт вчинення останнім адміністративного правопорушення. При цьому, навіть співробітники поліції в рапорті за результатом виїзду не зазначили про наявність ушкоджень у ОСОБА_2 , не скерували її до медичного закладу, не склали відносно ОСОБА_3 адміністративний протокол, а лише обмежились складанням ТЗПсК із забороною у будь-якій спосіб контактувати колишньому подружжю, терміном на п`ять діб.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки складений 25 листопада 2024 року за подією, що відбулась 18 листопада 2024 року, навіть з урахуванням того, що особа яка нібито вчинила адміністративне правопорушення була виявлена співробітниками поліції цього ж дня.

Жодні докази того, що протокол про адміністративне правопорушення працівники поліції намагалися скласти раніше відсутні. Також, відсутні докази того, що ОСОБА_5 відтерміновував, чи просив відкласти складання протоколу.

Таким чином, сторона захисту вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив аргументи щодо порушення строку складання протоколу.

Крім того вважає, що суд першої інстанції безпідставно зазначив в тексті постанови про те, що: «Також, із пояснень потерпілої встановлено, що зараз вона вимушена переховуватись, оскільки побоюється за свою безпеку та безпеку дітей», оскільки таких пояснень ОСОБА_2 не давала.

Просить скасувати постанову судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу такого правопорушення.

Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_2 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, наявність від неї заяви про розгляд справи за її відсутністю, присутність ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шкабури О.В., які зазначили про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_2 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останньої, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Шкабуро О.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що строк складання співробітником поліції протоколу пропущено, оскільки ОСОБА_1 був викликаний до поліції для складання протоколу з приводу подій, які відбулися 18 листопада 2024 року та про які поліції було відомо того ж дня лише 25 листопада 224 року.

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. З приводу події, яка відбулася 18 листопада 2024 року зазначив, що не застосовував до ОСОБА_2 фізичну силу. Мав місце обопільний словесний конфлікт на підвищених тонах, в ході якого ОСОБА_2 на нього кидалася.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думки учасників судового засідання, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, перевіряючи законність постановленого судом рішення, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Проте, вказаних вимог закону суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 дотримався не в повній мірі.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була або могла бути завдана) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному (п.17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Для встановлення події правопорушення, зазначеного в ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була заява його дружини ОСОБА_2 .

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №003590 від 25 листопада 2024 року, складеного старшим ДОП СП ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майором поліції Дубініною І. вбачається, що 18 листопада 2024 року приблизно о 17-00 годин за адресою м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 6 в приміщенні кафе «KAFE», гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав, висловлювався нецензурною лайкою, вдарив головою в ніс, чим завдав психологічної та фізичної шкоди здоров`ю.

На противагу зазначеним в протоколі обставинам, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що 18 листопада 2024 року їх спільна із ОСОБА_2 дитина перебувала з ним, а близько 15 год. 05 хв. ОСОБА_2 приїхала забрати дитину. В ході спілкування, дружина провокувала його та повідомила, що без його дозволу вивезе дитину за кордон. Після зазначеного, між ними виник конфлікт, в ході якого дружина ображала його, принижувала, погрожувала, хапала за шию.

З рапорту помічника чергового відділу поліції Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Чабаненко А.І. вбачається що, 18 листопада 2024 року отримано та зареєстровано ЄО за № 18737 як: домашнє насильство. В результаті опрацювання інформації встановлено, що 18 листопада 2024 року о 15-24 год. за адресою: АДРЕСА_3 - на вулиці побив чоловік, не віддає дитину, заявник ОСОБА_2 (а.с. 5).

З рапорту ЗРУП ГУПН, підрозділ протидії домашньому насильству старшого інспектора Містюка Є.В. від 18 листопада 2024 року вбачається, що, було отримано виклик «Домашнє насильство» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 6. Прибувши на місце події виявлено ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 , які в ході бесіди повідомили, що напередодні між ними виник взаємний конфлікт через те, що дружина без дозволу чоловіка хоче вивезти за кордон їх спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У конфлікті обидва ображали один одного грубою нецензурною лайкою, принижували людську гідність, погрожували та штовхалися. Скарг, заяв та зауважень не надходило. В результаті проведених заходів було опитано учасників події. Відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були винесені ТЗПсК із забороною в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою, терміном на п`ять діб (а.с. 5).

Відповідно до рапорту працівника поліції, 18 листопада 2024 року об 18:04 надійшло повідомлення служби 102 про те, що 18 листопада 2024 року об 18-03 год. за адресою: Олександрівський район, Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 6, від 9 міської лікарні, самозвернення о 18-45 год. ОСОБА_2 забій носу 15.00 в кофейні вдарив чоловік.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 вказала, що 18 листопада 2024 року, приблизно о 17-00 год. знаходячись за адресою: м. Запоріжжя вул. Запорізька, 6 в кав`ярні, її колишній чоловік ОСОБА_1 вчинив відносно неї фізичне насильство, а саме по обличчю і правій нозі. Вищезазначений конфлікт виник з підстав того, що вона бажає зі спільним сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхати за межі країни, внаслідок чого ОСОБА_1 почав поводити себе агресивно. За даним фактом було здійснено звернення до органів поліції. Відносно неї та ОСОБА_1 були складені ТЗП (АА 413846, АА 413855), після чого, вона звернулася до 9-ї МКЛ м. Запоріжжя.

Однак, факт написання ОСОБА_2 заяви про прийняття мір стосовно її колишнього чоловіка ОСОБА_1 автоматично не утворює складу правопорушення у виді домашнього насильства психологічного та фізичного характеру.

Домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткненням протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями, ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Наявність між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 словесного конфлікту, який виник на побутовому ґрунті в розрізі питань щодо піклування про дитину та її життєдіяльності, не є безспірним доказом вчинення ОСОБА_1 саме домашнього насильства.

Слід зазнати, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, у тому числі і відеозапису події, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 . Не містять матеріали справи і доказів щодо отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, які могли бути спричиненні діями ОСОБА_1 . У жодному з рапортів співробітників поліції інформація про отримання травми ОСОБА_2 не зафіксовано. Не підтверджується і факт того, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її психічному здоров`ю.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, суддя апеляційного суду вважає, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП - домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме те, що ОСОБА_1 ображав, висловлювався нецензурною лайкою, вдарив головою в ніс ОСОБА_2 , чим завдав психологічної та фізичної шкоди здоров`ю матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення

За вказаних обставин, не можна констатувати, що зібрані в справі докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушенням за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

Також суддя апеляційного суду приймає до уваги і доводи апелянта з приводу того, що строк складання протоколу, передбачений ч. 2 ст. 154 КУпАП порушений і матеріали справи не містять відомостей, які б виправдовували вказаний пропуск строку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шкабури Олександра Віталійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасувати.

Постанови нову постанову апеляційного суду, якою закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/7046/24