ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/22/25Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 33/817/185/25 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.5 ст. 126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , адвоката Рибачка А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) років та стягнуто судовий збір.

Згідно з даною постановою, ОСОБА_1 , будучи раніше притягнутим до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП згідно постанови від 28.02.2024 року, повторно протягом року, а саме 31 грудня 2024 року о 16 год. 02 хв. на автодорозі М-30 Стрий-Дніпро-Ізварене 118 км керував транспортним засобом марки «BMW 318D», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП (вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Вказує, що з даним рішенням суду не згідний, оскільки суд першої інстанції проводив розгляд справи без участі апелянта, позбавивши його права на захист.

Апелянт зазначає, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки його бабуся, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, він здійснює за нею догляд і перебувала в КНП Козівська ЦРЛ КСР на стаціонарному лікуванні з 20.12.2024 року по 02.01.2025 року. 31.12.2024 року її стан погіршився і терміново були потрібні ліки, тому він вимушений був терміново вирушити на автомобілі до Козівської районної лікарні. Вважає, що діяв в стані крайньої необхідності.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат Рибачок А.М. просить скасувати постанову суду першої інстанції від 11.03.2025, визнати ОСОБА_1 не винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП та провадження у справі закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою та факт своєї хвороби підтвердив довідками, проте суд розглянув справу у його відсутності, чим порушив його право на захист.

Також, апелянт вважає, що на час надходження справи до апеляційного суду закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, тому просить закрити справу на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Рибачка А.М., які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, суд прийшов до правильного висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №209586 від 31 грудня 2024 року, відповідно до якого поліцейським зафіксовано той факт, що 31 грудня 2024 року о 16 год. 02 хв. на автодорозі М-30 Стрий-Дніпро-Ізварене 118 км водій керував транспортним засобом марки «BMW 318D», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, дане правопорушення вчинене повторно протягом року, а саме громадянин ОСОБА_1 , притягувався за ч.4 ст.126 КУпАП, постанова БАД 018540 від 28.02.2024 року, чим порушив п.2.1.а ПДР.

Згідно з вимогами Правил дорожнього руху:

- п.2.1(а) - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Вказаних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав, що підтверджується даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №209586 від 31 грудня 2024 року, відеозаписом із нагрудної камери поліцейського; рапортом поліцейського з РПП сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Козова) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Ю.Конопелька; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3765747 від 31.12.2024 року; довідкою Тернопільського РУПВП №1 (м.Бережани) сектор поліцейської діяльності №1 (смт.Козова) від 31 січня 2025 року.

Так, відповідно до рапорту поліцейського з РПП сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Козова) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Ю.Конопелька здійснюючи патрулювання автодороги М-30 Стрий-Дніпро-Ізварене о 16 годині 02 хвилині виявлено автомобіль марки «BMW 318D», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого, керуючи даним транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.25 Обгін заборонено та здійснив обгін транспортного засобу в зоні дії даного знаку (чим порушив п.8.4в ПДР України). Даний автомобіль був під керуванням ОСОБА_1 .

Вказано, що під час перевірки документів було виявлено, що водій ОСОБА_1 не має посвідчення водія відповідної категорії, він позбавлений права керування транспортними засобами (чим порушив п. 2.1а ПДР України) та на протязі останнього року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, постанова серії БАД №18540 від 28.02.2024 року.

Відповідно до відеозапису, під час патрулювання автодороги М-30 Стрий-Дніпро-Ізварине 31 грудня 2024 року о 16 год. 02 хв. поліцейськими виявлено автомобіль марки BMW 318D», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 ..

Як стверджує відеозапис, одразу після зупинки транспортного засобу поліцейські повідомили водія, що він не виконав вимогу дорожнього знаку 3.25 Обгін заборонено та здійснив обгін транспортного засобу в зоні дії даного знаку (чим порушив п.8.4 в ПДР України).

Під час спілкування з водієм було встановлено, що не маючи відповідної категорії на право керування т/з, будучи притягнутим до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи відповідної категорії.

Відповідно до копії постанови судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2024 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено частково та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.02.2024 серії БАД №018540 скасовано в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та провадження у справі у цій частині закрито, а в решті постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 28.02.2024 серії БАД №018540- залишено без змін.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2024 року у справі № 607/5184/24 - без змін.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №18540 від 28.02.2024 року, ОСОБА_1 28.02.2024 о 15.57 год. в м. Тернополі по вул. Винниченка, 3, керуючи транспортним засобом, під час руху користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці, чим порушив п.2.9д ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, а також керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.09.2023 у справі №607/12475/23, чим порушив п.2.1а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.126 КУпАП.

В матеріалах справи наявні довідки Тернопільського РУПВП №1 (м.Бережани) сектор поліцейської діяльності №1 (смт.Козова) від 03.01.2025 року, з яких вбачається:

ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП постанова серії БАД №18540 від 28.02.2024 року;

посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 29.08.2015 року вилучено 28.02.2024 року;

громадянину ОСОБА_1 посвідчення водія повторно не видавалось.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП виражається у повторному протягом року вчиненні будь-якого з порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , будучи притягнутий до адміністративної відповідальності 28.02.2024 року за ч.4 ст.126 КУпАП, повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, а саме 31.12.2024 року керував транспортним засобом, не маючи відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом.

За таких обставин, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові фактичним обставинам справи є необґрунтованими, оскільки факт порушення ОСОБА_1 відповідних пунктів ПДР є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Щодо посилання на те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, то такі обставини необґрунтовані.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза життю, здоров`ю, в тому числі особі.

Судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу та спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поводили себе спокійно, нікуди не поспішали, проте, що бабусі загрожує небезпека, поліцейським не повідомляв.

Окрім того, з відеозапису убачається, що по словах ОСОБА_1 , його бабця змучилася та не впевнено себе почувала за кермом, тому він сів на водійське місце та здійснював керування вказаним транспортним засобом.

Будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Необґрунтованими є посилання апелянта, що суд позбавив його права на захист, провівши розгляд справи у його відсутності.

Так, з матеріалів провадження убачається, що суд належним чином повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи шляхом надсилання йому судової повістки поштовою кореспонденцією рекомендованим з повідомленням за його місцем проживання. 10.03.2025 року на адресу суду ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. При цьому, доказів, які б підтверджували поважність неявки його у судове засідання із причин зазначених ним у поданій заяві суду про відкладення розгляду справи не подав, тому суд правомірно врахував вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, згідно з якою присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП, не є обов`язковою та визнав не поважними причини його неявки, про що належним чином вмотивував прийняте рішення.

Окрім того, останній скористався своїм правом на апеляційне оскарження, де надана можливість використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП щодо дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її у відповідності із законом.

Необґрунтованими є посилання апелянта, що на час надходження справи до апеляційного суду закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, оскільки ОСОБА_1 оспорив постанову місцевого суду, якою на нього вже накладено адміністративне стягнення, тому його вимоги щодо закриття провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції строків, передбачених ст.38 КУпАП, є безпідставними.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції статті правопорушення, а тому підстав для скасування постанови суду та закриття справи немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доповненнями залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2025 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя