Справа № 944/6718/24 Головуючий у 1 інстанції: Білецька М. О.
Провадження № 33/811/489/25 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі ОСОБА_1 , захисника Каралюса Л.М., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу захисника Каралюса Л.М. на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 17.03.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на три роки. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривні.

Згідно постанови суду 20 листопада 2024 року о 10 год. 30 хв. на 62 км. + 300м. автодороги М-10 «Львів-Краковець», ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "ВАЗ 2107", номерний знак НОМЕР_1 , та після ДТП за його участі вживав алкогольні напої. При спілкуванні виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мовлення). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці події та в медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.10.є ПДР України - вживання водієм транспортного засобу після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів виготовлених на їх основі.

Захисник Каралюс Л.М. в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції розгляд справи відбувся неповно та необ`єктивно, вважає постанову суду незаконною та необґрунтовано, при цьому зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вживав алкоголь після скоєної ДТП, при цьому вказує, що таке не зафіксовано на відеозаписах, оскільки такі є не безперервними. Крім цього, захисник вказує, що працівником поліції порушено порядок проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема останній не був скерований до найближчого медичного закладу та останній не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події та в медичному закладі.

Розглянувши матеріали справи № 944/6718/24, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №178042 від 20.11.2024 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с.1), відеозаписами, що містяться в матеріалах справи, якими зафіксовано всі необхідні обставини, зокрема спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, оголошення працівниками поліції виявлених ознак алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 неодноразово вказував працівникам поліції, що вжив алкогольні напої по місцю свого проживання після скоєної ДТП, яку залишив до приїзду працівників поліції, та в підсумку відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.2), направленням ОСОБА_1 до медичного закладу від 20.11.2024 року (а.с.3).

Апеляційний суд досліджуючи матеріали справи, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки суду першої інстанції з приводу заперечень поданих в суді першої інстанції та викладені доводи в апеляційній скарзі, які є аналогічними запереченням, є обґрунтованими належним чином та апеляційний суд не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевий суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь її вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення згідно санкції статті.

Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, винесена законним складом суду, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника Каралюса Л.М., апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Каралюса Л.М. без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.