Справа №587/997/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 33/816/21/25 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/997/23 за апеляційною скаргою захисника МУЙДІНОВА Р. М. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 18.09.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Муйдінова Р. М.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник МУЙДІНОВ Р. М. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки працівниками поліції не доведено у конкретній формі виявлені у його підзахисного ознаки наркотичного сп`яніння за епізодом від 16.04.2023 та епізодами від 21.04.2023, що свідчить про порушення процедури огляду, тому подальші вимоги про проходження медичного огляду є незаконними, висловлені поліцейськими незрозуміло. Вважає, що наявні у справі докази свідчать про упередженість дій поліцейських відносно його підзахисного, вчинення тиску на нього, не роз`яснення йому прав. Поліцейські, хоч і повідомили ОСОБА_2 про відсторонення від керування т/з, однак відповідної розписки матеріали справи не містять, внаслідок чого останній продовжив рух на т/з. 21.04.2023 о 16-17 ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан6 сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 18.09.2023 (з урахуванням постанови судді Сумського районного суду Сумської області від 19.09.2023) ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з на строк один рік. Стягнуто на користь держави 536,80 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 16.04.2021 о 11-20 на 2 км а/д Н-12 блокпост «Катерина» ОСОБА_2 керував т/з ВАЗ 2102, д. н. з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: почервоніння обличчя, нестійка хода, млява мова. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. 21.04.2023 о 17-00 на 10 км а/д Н-12 Суми-Полтава, проїжджаючи через блокпост «Катерина» поблизу с. Бездрик Сумського району, ОСОБА_2 керував т/з ВАЗ 2102, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка не відповідає обстановці, зіниці очей значно звужені та не реагують на світло, тремтіння пальців рук, млява мова. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. 21.04.2023 о 16-17 ОСОБА_2 на 5 км а/д Суми-Полтава керував т/з ВАЗ 2102, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, млява мова. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Муйдінова Р. М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді, а провадження в справі закрити, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД № 167401 від 16.04.2023 і серії ААД № 117248 від 21.04.2023, суддя суду першої інстанції цілком правильно дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан в установленому законом порядку, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується відеозаписами з технічних засобів поліцейських, згідно яких на вимогу поліцейського водій ОСОБА_2 категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я в установленому законом порядку.

Оцінюючи наведені вище докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у вказаних протоколах поліцейських та у постанові судді присутнє посилання на порушення водієм ОСОБА_2 імперативних вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого (огляду) законодавчо закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія на стан наркотичного сп`яніння, проводиться у закладі охорони здоров`я, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Тобто, у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в розділі I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 розділу ІІ Інструкції). При цьому згідно п. 7, 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

У разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (ч. 6 ст. 266 КУпАП, п. 6, 8 вказаного вище Порядку).

Вищенаведене підтверджує не лише факт перебування водія ОСОБА_2 16.04.2023 та 21.04.2023 о 17-00 із ознаками наркотичного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає приписам законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.5 ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).

Необхідно зауважити, що відеозапис подій наведених вище правопорушень є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських щодо забезпечення можливості проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан наркотичного сп`яніння, тому свідома відмова останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в порушення вимог п. 2.5 ПДР цілком логічно завершилось складенням відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ААД № 167401 від 16.04.2023 і серії ААД № 117248 від 21.04.2023, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейськими при складанні цих двох протоколів дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_2 як учасника дорожнього руху. При цьому вказані вище протоколи про адміністративні правопорушення містять всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно установленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, конкретний пункт ПДР 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, ознайомлення останнього з їх змістом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про порушення поліцейськими процедури огляду водія на стан сп`яніння, яка мала місце 16.04.2023 та 21.04.2023 о 17-00, то вони є необґрунтованим і на увагу не заслуговують, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

Зокрема, з відеозаписів убачається, що під час спілкування з водієм ОСОБА_2 16.04.2023 та 21.04.2023 о 17-00 поліцейський виявив у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, наголосив про них водієві та запропонував останньому проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду. При цьому первинне виявлення ознак сп`яніння, які є підставами для проведення відповідного огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають водії т/з, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п. 2, 3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»).

Із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали адміністративні матеріали, а той факт, що зафіксовані на них події за участю ОСОБА_2 мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється.

Про наявність у поліцейського обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що водій ОСОБА_2 підлягав огляду на стан сп`яніння, свідчили ознаки, що відповідали приписам п. 2-4 розділу І вказаної Інструкції, тому вимоги поліцейських до водія ОСОБА_2 пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння відповідає легітимній меті та завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а застосування уповноваженими на те посадовими особами Національної поліції заходів адміністративного впливу провадилось в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП), внаслідок чого доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу задоволенню не підлягають.

Таким чином, послідовність викладення в диспозиціях наведених вище правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Відповідно ст. 20 КУпАП, не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану. Тобто, необхідною умовою притягнення до адміністративної відповідальності є наявність вини у особи, що вчинила правопорушення, тому особи, що страждають психічними розладами й у силу цього не здатні усвідомлювати характер вчинених ними дій або оцінювати їх значення, а також не здатні керувати своїми діями через поразку вольової сфери психіки, не можуть діяти умисно чи необережно, тобто виявити вину в адміністративно-правовому змісті.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 20.5.2024 № 414 ОСОБА_2 на час вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП (16.04.2023 та 21.04.2023) страждав хронічним психічним захворюванням, але міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, і за своїм психічним станом на теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Тобто, ОСОБА_2 належним чином розумів вимоги поліцейських щодо необхідності проходження ним як водієм т/з огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я і заборони подальшого керування т/з, але свідомо і умисно, чітко і зрозуміло надав свою відповідь щодо відмови у проходженні такого огляду, що правильно кваліфіковано ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому твердження в апеляційній скарзі захисника про незрозумілість вимог поліцейських щодо необхідності проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння з огляду на психічний стан ОСОБА_2 є безпідставними та на увагу не заслуговують.

Здійснена апеляційним судом перевірка і аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД № 167401 від 16.04.2023 і серії ААД № 117248 від 21.04.2023 та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 керував т/з, маючи ознаки наркотичного сп`яніння, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав на увагу не заслуговують і задоволенню не підлягають.

Слід зауважити, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Враховуючи викладене, сукупність всіх фактичних обставин справи, безсторонній та неупереджений аналіз наявних у справі доказів, яким неможливо надати іншого розумного пояснення, ніж версії уповноважених осіб, які склали протокол і яка пояснює всі встановлені судом обставини, що мають відношення до подій, апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи сторони захисту про упередженість поліцейських стосовно ОСОБА_2 та вчинення тиску на нього.

Крім того, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника про не роз`яснення ОСОБА_2 його прав, а також не відсторонення ОСОБА_2 від керування т/з.

З огляду на викладене, суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах серії ААД № 167401 від 16.04.2023 і серії ААД № 117248 від 21.04.2023 обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи у цій частині в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін в частині цих епізодів правопорушень.

Разом з тим, є обґрунтованими і заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що водій ОСОБА_2 не відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я під час подій, які відбувались між ним і поліцейськими 21.04.2023 о 16-17.

Зокрема, із відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 167338 убачається, що водій ОСОБА_2 21.04.2023 о 16-17 після виявлення у нього поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння спочатку відмовився від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, але потім через незначний проміжок часу, ще до початку процедури складення протоколу, чітко виявив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, про що неодноразово наполягав поліцейським, які це проігнорували.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 251 КУпАП) може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати ст. 254, 255 КУпАП), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому є обов`язковим процесуальним документом і одночасно займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ААД № 167338 від 21.04.2023 не був дотриманий порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто процедура і підстава для складання протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого були істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , тому цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Вказані вище обставини були проігноровані суддею суду першої інстанції, хоч обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019№ 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення за епізодом події від 21.04.2023 о 16-17, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі.

На підставі викладеного, постанову судді суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за епізодом від 21.04.2023 о 16-17 не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника МУЙДІНОВА Р. М. задовольнити частково.

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 18.09.2023 в частині визнання ОСОБА_3 винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП за епізодом правопорушення від 21.04.2023 о 16-17 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження за цим епізодом закрити на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП через відсутність складу правопорушення.

В іншій частині постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 18.09.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов