Справа № 932/2656/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року. Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Міросєді А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов із Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Любоіванівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, головного сержанта 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2010 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права згідно зі ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 47/25, складеного 11 березня 2025 року, 05 березня 2025 року, тобто в умовах особливого періоду, головний сержант НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , перебуваючи в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , будучи начальником за посадою, проявив службову недбалість, неналежним чином виконав свої обов`язки проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, не забезпечив належний контроль за особовим складом, зокрема освідування підлеглих солдата ОСОБА_3 та старшого сержанта ОСОБА_4 на стан алкогольного та іншого сп`яніння, внаслідок чого 05.03.2025 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0,82 проміле), з ввіреного йому автомата АКС 74У (№ НОМЕР_3 1988 р.в.) здійснив два постріли в голову старшого сержанта ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав вогнепальне поранення голови та помер на місці. Таким чином, головний сержант 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_1 внаслідок недбалого ставлення до військової служби допустив порушення вимог Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУПАП, - недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав та пояснив, що він проходить військову службу на посаді головного сержанта НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Тимчасово виконуючим обов`язки командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону, тобто відносно нього командиром ОСОБА_5 , усною вказівкою на нього були покладені обов`язки контролю стану виконання робіт на визначеному рубежі оборони до кінця виконання інженерних та фортифікаційних робіт. Вказані обов`язки він виконував сумлінно і кожного дня доповідав командиру про стан таких робіт. Фактично він контролював тільки виконання і якість робіт, так як окрім чотирьох об`єктів на другій лінії та ще шести об`єктів позаду, він мав виконувати роботу відповідно до посади. Для контролю за особовим складом на кожному з об`єктів були призначені відповідальні особи з числа військовослужбовців, які там перебували відповідно до бойового розпорядження. Одним з таких військовослужбовців був і загиблий ОСОБА_4 . Безпосередньо військовослужбовці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з іншими військовослужбовцями прибули відповідно до бойового розпорядження у його підпорядкування для виконання фортифікаційних робіт ввечері 04 березня 2025 року. Під час шикування всі військовослужбовці будь-яких ознак сп`яніння не мали, вели себе адекватно обстановці. Якщо б йому доповіли безпосередні командири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що останні схильні до вживання алкоголю, то він направив би їх на різні об`єкти (позиції). Постійно особисто спостерігати та контролювати військовослужбовців на об`єктах він не має змоги, так як об`єктів значна кількість і між ними досить немалі відстані. Від місця його дислокації до об`єкта, де працювали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відстань складає приблизно 7-8 км. 05 березня 2025 року близько 20:00 год. йому зателефонував військовослужбовець і повідомив, що на позиції солдат ОСОБА_6 застрелив старшого сержанта ОСОБА_7 , про що він негайно доповів командиру. Йому взагалі не було відомо і він не міг навіть припустити, що військовослужбовці принесуть на об`єкт (позицію) алкоголь, де його вживуть і вчинять кримінальне правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи (протокол про військове адміністративне правопорушення № 47/25 від 11 березня 2025 року; копія військового квитка ОСОБА_1 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 січня 2023 року № 20 про призначення ОСОБА_1 на посаду; службова характеристика на ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_5 ; копії матеріалів перевірки щодо з`ясування обставин загибелі старшого сержанта ОСОБА_4 ; витяг з ЄРДР), приходжу до наступного.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут) За своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці сержантського і старшинського складу для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини.

Статтею 28 Статуту визначено, що Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 58 Статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Кмандир зобов`язаний, серед іншого, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 20 від 20 січня 2023 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного сержанта НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 відповідно до усного наказу заступника командира 2 батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 був визначений старшим на бойових позиціях на другому ешелоні оборони в батальйонному районі оборони НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , а саме на позиціях відділення «_____» та «_____» та на позиціях відділення «____» та «____», у районі н.п. _____ Костянтинівської міської громади Краматорського району Донецької області (точне місце під час воєнного стану не розголошується).

Відповідно до витягу з бойового розпорядження командира 2 сб військової частини НОМЕР_1 №342 дск ___-______ 04.03.2025 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були залучені на виконання інженерних та фортифікаційних робіт на другому ешелоні оборони в батальйонному районі оборони в період з 04.03.2025 по 18.04.2025, а саме: на облаштування ПВ «_____» та «_____» (точне місце під час воєнного стану не розголошується).

Відповідно до ст. 102-1 Статуту Головний сержант батальйону в мирний і воєнний час відповідає за надання командирові батальйону інформації та пропозицій з питань проходження військової служби військовослужбовцями рядового, сержантського (старшинського) складу, рівня індивідуальної підготовки та морально-психологічного стану рядового і сержантського (старшинського) складу батальйону, організації по сержантській (старшинській) вертикалі своєчасного і ефективного виконання завдань, визначених командиром батальйону, інформування та координацію діяльності головних сержантів підрозділів, професійний розвиток сержантів (старшин), дотримання ними військової дисципліни, правильне несення служби добовим нарядом батальйону.

Головний сержант батальйону підпорядковується командиру батальйону та є прямим начальником для військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу батальйону. Він є головним радником командира батальйону з усіх питань, що стосуються рядового і сержантського (старшинського) складу.

Статтею 102-2 Статуту на командира батальйону покладені, серед інших, обов`язки здійснювати контроль за додержанням військовослужбовцями рядового, сержантського (старшинського) складу військової дисципліни, виконанням ними правил носіння військової форми одягу, перевіряти виконання розпорядку дня в підрозділах батальйону, несення служби добовим нарядом; проводити роботу з підтримання на належному рівні морально-психологічного стану військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу, працювати над згуртуванням сержантського (старшинського) колективу батальйону.

Відповідно до ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, серед іншого, такі обов`язки беззастережно виконувати накази командирів (начальників), вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 172-15 настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Разом з тим, оскільки така норма закону є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним. Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається..

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», щодо обов`язку кожного військовослужбовця виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Не зважаючи на те, що статті 11, 12, 16, 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ містять у собі цілий ряд обов`язків, у протоколі не зазначено, які саме обов`язки були не виконані ОСОБА_1 та з яких саме причин. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 мав реальну можливість виконати ті чи інші обов`язки, але через недбале чи не сумлінне ставлення до них їх не виконав.

Варто звернути особливу увагу на те, що згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, в порушення зазначеної норми, особою, яка склала протокол, не додано доказу на підтвердження обставин ймовірного адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , а саме матеріалів службової перевірки відносно події, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення із компетентними висновками стосовно дій (бездіяльності) ОСОБА_1 при виконанні ним службових обов`язків як головного сержанта 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги ст. 280 КУпАП визначають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа не повинна доводити свою невинуватість. Навпаки, вина у вчиненні правопорушення повинна бути доведена органом (посадовою особою), який виявив дане правопорушення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон протии Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно зі ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення

Аналізуючи зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки не доведено саме факт тих обставин, що ОСОБА_1 мав реальну можливість виконати ті чи інші обов`язки, але через недбале чи не сумлінне ставлення до них їх не виконав, а тому вважаю за необхідне провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір в порядку ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 172-15, 245, п.1 ч.1 ст.247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Любоіванівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, головного сержанта 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя