Справа № 133/4070/24
Провадження № 33/801/394/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Бернацького Івана Вікторовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

постановив:

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає про явну неправомірність зупинки транспортного засобу, що тягне за собою незаконність всіх інших дій поліцейських; про порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, через незабезпечення належного його направлення до медичного закладу; про відсутність належних доказів стану сп`яніння.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що вперше апеляційну скаргу було подано ним в межах визначеного законом стоку, яку постановою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року було повернуто через не підтвердження повноважень захисника. Адвокат Бернацький І.В. здійснював захист інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції, тому був впевнений, що у матеріалах сарави наявні всі документи, які підтверджують його повноваження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Козятинським міськрайонним судом Вінницької області винесено 27 лютого 2025 року.

Вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано через систему «Електронний суд» 08 березня 2025 року, тобто протягом визначеного законом строку.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто у зв`язку з тим що адвокатом до ордеру не було додано витяг з договору про надання правової допомоги.

Повторно апеляційну скаргу Шалімовим Є.О. подано 01 квітня 2025 року.

Оскільки вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано протягом визначеного законом строку, а повторно апеляційну скаргу подано на шостий день з моменту повернення апеляційної скарги та до якої на підтвердження повноважень захисника надані передбачені ст. 271 КУпАП документи, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №203245, 23 грудня 2024 року о 12 год. 28 хв. в с. Махнівка, траса АДМ 21 246 км. водій ОСОБА_1 керував ТЗ AUDI Q8, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, саме: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, яка не відповідає обстановці; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку водій відмовився на місці зупинки ТЗ на запис камери 476144, 476153, чим порушив п.2.5 ПДР відмова особи, яка керує ТЗ від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, зокрема, відео з нагрудних камер поліцейських, з яких суд встановив, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 про ознаки алкогольного сп`яніння, а отже підозри були обґрунтовані, а останній в категоричній формі відмовився від проходження медичного огляду. При цьому суд першої інстанції дав оцінку позиції захисту з приводу неправомірних дій поліції, які виразились у незаконній зупинці автомобіля ОСОБА_1 , в порушенні порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння, та про не реагування поліції на згоду ОСОБА_1 пройти огляд після того, як протокол був складений.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, в т.ч. два відеозаписи з нагрудних камер поліцейських прийшов до висновку про наявність незаконних (через їх безпідставність) дій з боку поліцейських, в яких вбачалась певна зухвалість та зверхність, і які мали провокаційний характер.

Така неадекватна до вимог закону поведінка поліцейських вбачається з перших хвилин безперервного відеозапису з нагрудної камери одного із поліцейських, які слід відобразити у даній постанові.

З відеозапису з нагрудної камери ОСОБА_2 вбачається, що на трасі був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1

12:33:43 (год., хв., сек.) час, коли починається спілкування поліцейського ОСОБА_2 з водієм, сидячого в автомобілі ( ОСОБА_1 ).

ОСОБА_2 : «Куди звідки прямуєте?»

Відповідь водія: «На роботу»

ОСОБА_2 : «Шо у вас з документами, порядок? ОСОБА_3 подивимось посвідчення водія та реєстраційне».

У відповідь водій надає посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль.

Під час огляду документів водій спокійно запитує: «А чого зупинили?»

Відповідь ОСОБА_2 : «Згідно орієнтування».

Перевірка документів відбувається протягом хвилини, яка супроводжувалась мовчанням з боку поліцейських.

Через хвилину ОСОБА_2 звертається до водія з питанням: « ОСОБА_4 , алкогольні напої не вживали?»

Відповідь: «Вже три роки не вживаю».

Запитання Поостолатія: «Огляд на стан алкогольного сп`яніння готові пройти?»

Водій: «Хорошо, так чого ви мене зупинили?»

Відповідь ОСОБА_2 : « Я ж вам сказав, згідно орієнтування»

Водій: «Так покажіть те орієнтування»

Постолатій: «Ну шо вам показати? Орієнтування?»

Водій: «Так, покажіть орієнтування»

ОСОБА_2 цитує частину статті Закону України «Про національну поліцію»: «Водій або автомобіль можливо причетні до вчинення адміністративного правопорушення».

Водій: «До якого я причетний правопорушення?»

ОСОБА_2 не надав відповіді на запитання.

ОСОБА_2 показує свій телефон водію і каже: «Ось, дивіться, достатньо? АІ 0021 СК AUDI Q 8. Ваші?»

Водій: «Я. Де це ви взяли?»

ОСОБА_2 : «Взяв десь. Напевно службова інформація. Огляд готові пройти?»

Водій: «Так»

Після цього ОСОБА_2 викликає ще одну патрульну машину поліції, в якої є прилад DRAGER.

В цей момент водій виходить з машини і намагається з`ясувати причину зупинки, на що ОСОБА_2 вказує про орієнтування і наявність ознак алкогольного сп`яніння (не конкретизує які саме).

Водій вказує, що їхні дії незаконні, що зупинка безпричинна, та про безпідставні вимоги щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

В подальшому, з відео вбачається, що поліцейські так і не показали «орієнтування» і не пояснили суть «орієнтування». Навіть після оголошення водієм своїх сумнівів щодо наявності самого «орієнтування» і свого припущення про «перекидування якимись smsами між собою», зміст «орієнтування» так і не повідомили.

Водій намагається зв`язатись по телефону з адвокатом для отримання консультації з приводу законності дій поліцейських, і вказує останнім, що потрібно зачекати до 15-и хвилин, на що ОСОБА_2 в категоричні формі відповів, що він чекати не буде навіть 15 хвилин, продовжуючи при цьому роз`яснювати норми підзаконного акту щодо порядку огляду на стан сп`яніння.

Водій у відповідь каже, що він готовий пройти огляд після того, як поспілкується з своїм адвокатом.

Водій, до початку складання поліцейським протоколу, поспілкувавшись з адвокатом неодноразово просив показати «орієнтування» на службовому планшеті, адже в телефоні ОСОБА_2 міститься не орієнтування, а якась sms-ка з номером його машини, але поліція так і не зробила цього, а навпаки, поліцейський, який прибув в складі іншої бригади, прокоментував події, сказавши, що при чому тут «орієнтування», якщо вживав спиртні напої, та при чому тут планшет, якщо є вимога пройти огляд.

Після того, як ОСОБА_2 запропонував водієві три варіанта розвитку подій, останні сказав: «Я не відмовляюсь. Просто я не хочу, щоб був цей «брєд».

Проаналізувавши описану вище розмову та подальші дії поліцейських через призму норм закону та підзаконних актів, апеляційний суд переконаний в незаконності зупинки ОСОБА_1 та незаконності вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

По-перше, ОСОБА_1 фактично жодного разу не казав поліцейським, що він відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, але пройде огляд лише після того, як поспілкується з адвокатом.

По-друге, як видно з відео, ОСОБА_1 бажав дізнатись у адвоката про законність дій поліцейських та як діяти йому в цій ситуації. Про такі наміри він казав поліцейським.

Поліцейські безпідставно прискорювали процес огляду водія на стан сп`яніння, кажучи при цьому, щоб «дзвонив хоч Президенту», і що «адвокат тут не причому, ви ж водій», не даючи останньому в спокійній формі поспілкуватись з адвокатом. Інший поліцейський, який прибув пізніше, взагалі сказав ОСОБА_1 , що в наказі МОЗ не має такого «давайте я дозвонюсь адвокату». Такими діями, які супроводжувались згаданими висловлюваннями, поліцейські порушили вимоги Закону України «Про національну поліцію», зокрема, вимоги статті 7 цього закону, відповідно до якої, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.

В цій статті також говориться, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Отже, підказка одного із поліцейських при розмові з водієм, що останній може скористатись безоплатною допомогою (і це при тому, що ОСОБА_1 не питав у них поради з цього питання і не просив про це, а намагався самостійно поспілкуватись з своїм адвокатом), була недоречна і виглядала, як насмішка.

По-третє, розтлумачивши водієві ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» (якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення), будь-яких пояснень щодо причетності ОСОБА_1 до конкретного правопорушення поліцейський не надав. Як видно з діалогу між водієм та поліцейським в перші хвилини, ОСОБА_1 запитав до якого правопорушення він причетний, на що ОСОБА_2 відповіді не надав.

На думку апеляційного суду, поліцейському ніщо не заважало пояснити ОСОБА_1 про причини його зупинки, зокрема розкрити зміст інформації, про яку згадував поліцейський, але, з незрозумілих для суду причин, останній так і не зробив цього.

За таких обставин виникають сумніви в існуванні офіційної інформації («орієнтування») про причетність ОСОБА_1 , як водія, до вчинення адміністративного правопорушення, які трактуються на користь водія.

Інша важлива річ, на яку звертає увагу апеляційний суд - чи було запитання поліцейського одразу після зупинки про готовність водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, законним.

По-перше, саме запитання поліцейського не є вимогою в розумінні п.2.5. Правил дорожнього руху, відповідно до якого, саме на вимогу поліцейського водій повинен пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

По-друге, і найголовніше у цій ситуації, яка відображена на відео, поліцейський ОСОБА_2 запитує водія чи готовий останній пройти огляд на стан сп`яніння, і при цьому навіть не оголошує свої підозри, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Він навіть не вказує про наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 2 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 1 Розділу 2 цієї Інструкції передбачає, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Ключовою у цих нормах підставою для проходження огляду, а отже і для вимоги поліцейського пройти огляд - це наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 57 Конституції України, кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

З вказаних норм випливає, що вимогу водієві пройти огляд на стан сп`яніння можливо висунути лише у випадку, коли поліцейським встановлено наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, про що він повинен повідомити водія, і лише після цього поліцейський висуває вимогу водієві пройти огляд на стан будь-якого сп`яніння.

Саме поліцейський, який висуває водієві вимогу пройти медичний огляд, повинен переконатись в наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння, а не у випадку «хтось сказав». У цій справі, причиною зупинки (як повідомив поліцейський ОСОБА_2 ) було «орієнтування», зміст якого так і не був встановлений судом. Але, навіть якщо припустити, що «орієнтування» було з приводу перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, то поліцейський повинен переконатись в правдивості отриманої інформації.

В даній справі було встановлено, що поліцейський ОСОБА_2 , після зупинки транспортного засобу, не пояснивши причину зупинки, одразу попросив водія надати документи, і через хвилину їх вивчення, не повідомляючи ні зміст орієнтування, ні про наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння (а отже без будь-яких підозр), запитує водія чи готовий той пройти огляд на стан сп`яніння.

Крім цього, як вбачається із відеозапису з нагрудних камер поліцейських, у ОСОБА_1 відсутні будь які ознаки алкогольного сп`яніння. Звичайно, з відео не можливо встановити таку ознаку алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота, але про наявність такої ознаки не говорить поліцейський ні водієві, ні своїм колегам. Навпаки, поліцейський в розмові з іншим колегою припускає запах духів, але не говорить про запах алкоголю з порожнини рота.

Тобто, апеляційний суд стверджує, що підстав проходити ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння не було, так само як і не було законних підстав висувати вимогу водієві про проходження медичного огляду.

Крім сказаного, апеляційний суд зважає на всі обставини в їх послідовності та сукупності: безпідставна (незаконна) зупинка авто, вимога пройти огляд (запитання про готовність пройти) на стан сп`яніння без наявних у водія ознак алкогольного сп`яніння та некоректне, непрофесійне спілкування поліції з водієм, яке, у певні моменти, межувало з зухвалістю. Водій ОСОБА_1 поводив себе цілком адекватно, захищаючись.

Підстави зупинки ОСОБА_1 судом не встановлені. Вказівка поліцейського про наявність «орієнтування» є надуманою, адже зміст такого орієнтування поліцейський замовчував при спілкуванні з водієм, і так само не розкрив його зміст, будучи допитаним в суді першої інстанції. Фраза поліцейського про можливість вчинення водієм адміністративного правопорушення без конкретизації виду правопорушення має загальний характер, а тому без будь яких правових наслідків для водія.

Відповідно до вимоги ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Поліцейські зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на трасі.

Відповідно до Закону України «Про національну поліцію», одним із видів превентивних поліцейських заходів є зупинення транспортного засобу (п.4 ч.1 ст. 31)

Відповідно до ч. 2 цієї статті під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», яка регламентує порядок зупинення транспортного засобу, серед інших випадків, транспортний засіб може бути зупинений поліцейським, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Саме про цей випадок стверджував поліцейський ОСОБА_2 , коли обґрунтовував водієві свою фразу «згідно орієнтування».

Такі поняття як «орієнтир», «орієнтувати», «орієнтування» передбачені Інструкцією з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (затверджено Наказом МВС України 27 квітня 2020 року за № 357).

Проаналізувавши норми вказаної інструкції, апеляційний суд виокремлює з них наступні.

Заяви і повідомлення про правопорушення або події працівниками чергової служби органів (підрозділів) поліції реєструються в інформаційних ресурсах системи ІПНП (Інформаційний портал Національної поліції України).

Наряди поліції з метою отримання завдань для реагування на повідомлення про правопорушення або події забезпечуються планшетними пристроями з програмним забезпеченням, інтегрованим до системи ІПНП.

Отже, орієнтування та його організація, здійснюється в системі ІПНП, для чого поліція забезпечується планшетними пристроями - планшетний комп`ютер із відповідним програмним забезпеченням, інтегрованим із системою ІПНП, за допомогою якого поліцейські (працівники поліції) відображають інформацію про стан та результати реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події, а також виконання інших службових завдань.

А відтак, поліцейський Постолатій М.С., на підтвердження наявності самого «орієнтування», ОСОБА_1 повинен був показати не особистий телефон, а запис у службовому планшеті (орієнтир).

ОСОБА_2 нічого не бракувало показати «орієнтування» в планшеті з наявною в ньому інформацією щодо водія чи його автомобіля, після чого питання, яке цікавило ОСОБА_1 , було б закрите. Але поліцейський цього не зробив, і саме його провокаційні дії спричинили вищеописану ситуацію.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В даній справі встановлено більше порушень закону та підзаконних актів з боку поліцейських, аніж з боку водія, який намагався встановити істину та захистити себе від свавілля поліцейських.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні такі елементи складу адміністративного правопорушення як об`єктивна та суб`єктивна його сторони, а саме ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом без явних ознак алкогольного сп`яніння, на неодноразові безпідставні пропозиції з боку поліцейського пройти огляд, не відмовлявся від проходження огляду, стверджуючи про це в різних формах, а провокаційні дії поліцейських виключають вину ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, яке йому інкримінують.

У ст. 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Уданій справі суд першої інстанції, описуючи встановлені ним обставини, упустив багато фактів, які описані вище у цій постанові та виклав деякі обставини, які не відповідають дійсності. Так, із змісту опису можна припустити, що ОСОБА_1 спочатку відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а вже після складання протоколу погодився. Апеляційний суд наголошує, що водій не відмовлявся жодного разу від проходження огляду.

Суду першої інстанції було достатнім лише слова поліцейського про наявність «орієнтування», як законна причина для зупинки, і його не цікавило зміст самого «орієнтування», якого, як встановлено апеляційним судом, не було.

Суд першої інстанції, з невідомих для апеляційного суду підстав та причин, викликав в судове засідання як свідка поліцейського ОСОБА_2 , і це при тому, що клопотань про його виклик не було, а збирати докази в адміністративній справі це прерогатива органу, який фіксує адміністративне правопорушення та складає матеріали справи для передачі до суду. Поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не може бути свідком, адже є очевидним те, що він не буде свідчити правдиво, коли досліджується законність чи незаконність його дій, і це підтверджується показаннями ОСОБА_5 , які висвітлені в постанові суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП зазначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вказане є підставою для скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суд,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало