10.04.2025 Справа № 756/169/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/169/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2025 Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Касьян А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

08.01.2025 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №195978, складений 14.12.2024 о 00:13 на вул. Вишгородській, 36 у місті Києві заступником командира роти №4 батальйону №3 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капітаном поліції Терещуком В.І. стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, судом встановлено, що 13.12.2024 о 23:25 водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки Peugeot (д.н.з. НОМЕР_2 ) по вул. Вишгородській, 36 у місті Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій ОСОБА_2 відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_2 , будучи неодноразово належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП шляхом направлення SMS-повідомлення на номер телефону, повідомлений останньою як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї, так і суду, в судове засідання жодного разу не з`явилась.

При цьому, в матеріалах справи містяться довідки, сформовані за допомогою автоматизованої системи документообігу суду довідки згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 №28, про доставку SMS-повідомлення на номер телефону, повідомлений ОСОБА_2 як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї, так і суду про дату, час та місце розгляду справи.

10.02.2025 у судовому засіданні захисник Шевчук Д.І., посилаючись на порушення, допущенні працівниками поліції в ході складання матеріалів про адміністративне правопорушення, просив закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, про що подав відповідне клопотання.

Цього ж дня, тобто 10.02.2025, захисник Шевчук Д.І. заявив відвід судді Касьян А.В., який було розглянуто 11.02.2025 іншим суддею цього ж суду.

Після розгляду заяви про відвід головуючого від розгляду матеріалів як захисник Шевчук Д.І. так і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 27.02.2025, 27.03.2025 та 10.04.2025, жодного разу не з`явились.

При цьому, ознайомившись 19.02.2025 з матеріалами судової справи (а.с.58), 19.02.2025, 20.03.2025 та 02.04.2025 адвокатом Шевчуком Д.І. були подані до суду ідентичні за змістом заяви, де останній, посилаючись на норми Конституції України та КПК України, просить відкласти судові засідання, призначені на 27.02.2025, 27.03.2025 та 10.04.2025 відповідно у зв`язку з перебуванням адвоката Шевчука Д.І. у щорічній відпустці з 26.02.2025 по 26.06.2025 строком 120 календарних днів відповідно до Наказу від 17.02.2025 № 1-в за підписом адвоката Шевчука Д.І.

Так само, 21.03.2025 та 04.04.2025 до суду надійшли заяви ОСОБА_2 , де остання, посилаючись на норми Конституції України щодо недопущення порушення її права на професійну правничу допомогу, у зв`язку з перебуванням її захисника Шевчука Д.І. у відпустці з 26.02.2025 по 26.06.2025, просить відкласти судові засідання, призначені на 27.03.2025 та 10.04.2025 відповідно.

Вирішуючи питання щодо можливості судового розгляду за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Шевчука Д.І. в порядку ст. 268 КУпАП суд приходить до наступного висновку.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд в ухвалі від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к (провадження №51-1512ск18) констатував, що хоча у Кримінальному процесуальному кодексі України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 у справі №306/1602/16-к (провадження №51-1925км18) зауважив, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Каракуця проти України» від 16.05.2017).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

ЄСПЛ, зокрема, в частині обґрунтування висновку про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, акцентується увага обов`язку учасника процесу демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосереднє відношення до нього, та недопустимості зневілювання ключового принципу верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989, «Чірікоста і Віола проти Італії» від 21.11.1995), оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005).

У рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» ЄСПЛ передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п. 1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

У справі «Меріт проти України» (рішення від 30.03.2004), ЄСПЛ наголосив, що відповідно до прецедентної практики Суду розумність тривалості провадження повинна визначатись у світлі відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (серед інших, рішення у справах «Пелісьє і Сассі проти Франції» [ВП] від 25.03.1999, «Філіс проти Греції» (№2) від 27.06.1997).

Враховує суд, зокрема, й висновки, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ у справах «Цихановський проти України» від 06.09.2007 та «Коновалов проти України» від 18.10.2007 про те, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.

Неодноразові клопотання сторони захисту про відкладення розгляду справи та неявка в судове засідання без поважної причини особи, стосовно якої складено протокол, і подання 19.02.2025 захисником Шевчуком Д.І. клопотання про відкладення судового розгляду на строк 4 (чотири) місяці у зв`язку з перебуванням захисника в щорічній відпустці й подальша неявка сторони захисту з цих підстав у судові засідання, призначені на 27.02.2025, 27.03.2025 та 10.04.2025, суд розцінює як дії направлені на затягування розгляду справи та уникнення від адміністративної відповідальності, що свідчить про «зловживання правом» в розумінні цього визначення, розтлумаченого Європейським судом з прав людини, а саме шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надано, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ (рішення у справах «S.A.S. проти Франції» від 01.07.2014 та «Миролюбов та інші проти Латвії» від 15.09.2009).

З огляду на неявку в судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та обраного нею захисника, враховуючи їх неодноразове повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, відсутність доказів поважності неявки в судові засідання, наявність у матеріалах судового провадження письмових заперечень сторони захисту з приводу обставин, викладених у протоколі, та висловлення захисником своєї позиції в судовому засіданні, що відбулось 10.02.2025, суд, ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки їх явка до судового засідання не є обов`язковою.

Вивчивши та дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пункт 2.5. Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За невиконання вимог цього пункту Правил передбачено адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини у складі його Великої палати по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_2 реалізувала своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.

Стаття 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція №1395).

Відповідно до п. 3 розділу Х Інструкції №1395 процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок №1103).

Зокрема, пунктом 3 Порядку №1103 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 6 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 розділу Х Інструкції №1395 та п. 8 Порядку №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п. 2 розділу І Інструкції №1452/735).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції №1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 7 розділу І Інструкції №1452/735).

Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу, серед яких, є право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції №1395 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності, а положення Інструкцій №1452/735, №1395 та Порядку №1103 - підстави та правила проведення огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладах охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

При цьому, відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях ЄСПЛ, зокрема по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_2 підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими документами та доказами, що містяться у справі про адміністративне правопорушення, зокрема:

- даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №195978, в якому зазначено про факт керування водієм ОСОБА_2 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а також про факт відмови останньої від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, протокол сумніву у суду не викликає, оскільки складений відповідно до вимог статей 254, 256 КУпАП.

У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» ОСОБА_2 зазначила «не згодна». При цьому, протокол не містить будь-яких інших пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з приводу незгоди з його змістом.

У протоколі зазначено про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, положень ст. 268 КУпАП та про вилучення у водія ОСОБА_2 водійського посвідчення НОМЕР_3 і видачу йому тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом НОМЕР_4 .

Своїм підписом (написом «не згодна») водій ОСОБА_2 підтвердила, що зі змістом протоколу ознайомлена, копію протоколу отримала. Отримання копії протоколу підтверджується також обставинами, зафксаваними на відеозаписі;

- відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського №472102, що є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення та одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, який був досліджений судом безпосередньо в ході судового розгляду, та з якого вбачається, що водій ОСОБА_2 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Оспорювання стороною захисту причин зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 як передумови для подальшої вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів так і в закладі охорони здоров`я судом не приймаються до уваги, оскільки такі доводи не є предметом перевірки в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП та не стосуються встановлених судом обставин щодо невиконання водієм імперативної вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху щодо обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До того ж з відеозапису вбачається, що в розмові ОСОБА_2 сама констатує та не оспорює факт порушення нею правил переїзду перехрестя (фрагмент відеозапису 00:05:10).

Посилання захисника на те, що працівниками поліції було надано неправдиву інформацію ОСОБА_2 на запитання останньої щодо можливості проведення огляду шляхом здачі крові, то такі доводи не відповідають дійсності. Дослідивши відеозапис, судом встановлено, що ОСОБА_2 ставила патрульним поліцейським питання щодо можливості проведення огляду саме шляхом відбору крові, а не іншого біологічного матеріалу, про що у своїх запереченнях, цитуючи положення Інструкції №1452/735, зазначає захисник, оскільки з боку ОСОБА_2 можливість надання для дослідження іншого біологічного середовища (слини, сечі та змивів з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук) не з`ясовувалося та мова взагалі не велась.

У даному випадку суд звертає увагу, що відповідно до п. 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 кров використовується для дослідження біологічного середовища лише в разі, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (слини, сечі та змивів з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук).

При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 проведення лабораторних досліджень є обов`язковим на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини; у разі, якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений (п. 14 розділу ІІІ Інструкції №1452/735).

Водночас, пунктом 10 Порядку №1103 передбачено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Вказані положення підзаконних нормативно-правових актів були роз`яснені ОСОБА_2 в повній мірі (фрагмент відеозапису 00:03:50).

За таких обставин, такі доводи сторони захисту є хибним трактуванням вимог підзаконних нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері проведення огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Спростовуються обставинами, зафіксованими на відеозаписі, й посилання захисника на нероз`яснення ОСОБА_2 процедури проходження огляду за допомогою приладу Drager як на місці зупинки, так і необхідності та порядку слідування до медичного закладу для проведення огляду лікарем-наркологом (фрагмент відеозапису 00:05:40).

При цьому, суд звертає увагу, що ані Інструкцією №1452/735, а ні Порядком №1103 не передбачено, що роз`яснення процедури проведення огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога покладається саме на патрульного поліцейського. До повноважень останнього входить лише супроводження водія в разі його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів та/або незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки.

Долученим відеозаписом спростовується твердження сторони захисту про відсутність такої ознаки алкогольного сп`яніння як порушення мови, оскільки при розмові з патрульними поліцейськими ОСОБА_2 постійно запинається, мова останньої є млявою та сповільненою, як і міміка обличчя, що зафіксовано на відеозаписі. До того ж, про наявність ознаки сп`яніння «запах алкоголю з порожнини рота» патрульний поліцейський чітко зазначає останній (фрагмент відеозапису 00:11:15).

Окремо, суд звертає увагу про чіткі дії водія щодо ухилення від огляду, що є необхідною умовою відповідно до п. 6 розділу Х Інструкції №1395 та п. 8 Порядку №1103, для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП за порушення вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, оскільки, незважаючи на постійні репліки ОСОБА_2 , що вона не відмовляється від проходження огляду, водночас неодноразово зазначає, що хоче вирішити це питання не шляхом проведення огляду на місці зупинки чи у лікаря-нарколога, а «іншим чином», на що патрульний поліцейський неодноразово наголошує останній, що не розуміє про що йде мова, та повторно роз`яснює порядок проведення огляду (фрагмент відеозапису 00:08:30), на що ОСОБА_2 , після чергового телефонного дзвінка пропонує поліцейським пройти його завтра чи в інший день та, посилаючись на повітряну тривогу пропонує поліцейським самостійно здати кров протягом 12 годин, оскільки вона має на це право (00:10:30), та зазначає, що не хоче проходити огляд зараз, а пройде його через 12 годин, на що має право (фрагмент відеозапису 00:13:15).

Цитування захисником у письмових запереченнях фраз ОСОБА_2 , що вона не відмовляється від проходження огляду, з посиланням на посекундний хронометраж відеозапису, не відповідають контексту обставин розмови в цілому, оскільки суперечать її поведінці після проголошення цієї позиції, що прослідковується при перегляді відеозапису як за декілька хвилин (секунд), зазначених захисником у клопотанні, так і після, оскільки в більшості випадків, після фрази «я не відмовляюсь», ОСОБА_2 повідомляє патрульним поліцейським, що пройде таких огляд «завтра».

Так само відеозаписом спростовується твердження захисту, що ОСОБА_2 було запропоновано не найближчий заклад охорони здоров`я, оскільки поліцейським запропоновано останній слідувати на службовому автомобілі на вибір: або за адресою Чорних Запорожців, 20 та/або Відпочинку, 18 (фрагмент відеозапису 00:13:10).

Суд не приймає доводи про те, що зупинка та складання протоколу про адміністративне правопорушення під час повітряної тривоги є порушенням та вказані дії мали відбуватись лише після закінчення повітряної пригоди.

По-перше, такий порядок дій не регламентований жодним нормативно-правовим актом. Відео з «TikTok», про існування якого в мережі ІНТЕРНЕТ зазначає особа, яка прибула на місце події у якості тверезого водія, не є джерелом права.

По-друге, посилання захисника на порушення права ОСОБА_2 на забезпечення безпеки є викривленим відображенням події, зафіксованої на відеозаписі, оскільки патрульні поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_2 прослідувати за адресою: вул. Чорних Запорожців, 20 та/або вул. Відпочинку, 18 у місті Києві, де є укриття та остання зможе безпечно пройти огляд на стан сп`яніння. До того ж, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 мала місце о 23:25, тобто через годину після оголошення повітряної тривоги у місті Києві згідно відомостей, що містяться у запереченнях сторони захисту. Тобто, дії ОСОБА_2 , котра, відмовившись слідувати в укриття, керувала транспортним засобом під час вже триваючої повітряної тривоги, свідчать про те, що водій не вважала, що існує реальна загроза для її життя внаслідок цих обставин.

Верховний Суд у своїх постановах, висновки викладені в яких беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», неодноразово робив висновок, що не будь-яке формальне недотримання вимог Закону при отриманні доказу автоматично тягне визнання його недопустимим, а лише таке, що порушило фундаментальні права і свободи особи, гарантовані Конституцією, законами і міжнародними договорами України.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Положення КУпАП, Інструкцій №1452/735 та №1395, а також Порядку №1103 поліцейським дотримано, та не порушено фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією, законами і міжнародними договорами України.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння «запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови мови», виявлені поліцейським 13.12.2025 у ОСОБА_2 в розумінні пункту 3 Розділу 1, пункту 1 Розділу 2 Інструкції Інструкції №1452/735, є підставою для проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським на місці зупинки або незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці зупинки, - є підставою для проведення такого огляду лікарем-наркологом у закладі охорони здоров`я, натомість однозначна відмова особи від слідування з поліцейськими до найближчого закладу охорони здоров`я для забезпечення достовірності результатів огляду визначає наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативного адміністративного стягнення, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1086 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 02.12.2021 №1257, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Положеннями ст. 401 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, наведений у ст. 5 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 цього Кодексу у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Керуючись статтями 401, 130, 221, 266, 276-280, 283-287 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд, -

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування ОСОБА_4 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами рахувати з моменту набрання постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Суддя А.В. Касьян