ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/424/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

за участі

секретаря Шевченко Д.В.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою провадження по справі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 27.11.2024 серії ЕПР1 №183068, 27.11.2024 о 08 год. 45 хв. в м. Харків, вул. Академіка Білецького, 34, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHEVROLET LACETTI д.н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху, перестроюванням, та будь якою зміною напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та здійснив ДТП з NISSAN LEAF д.н.з. НОМЕР_3 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

В своїй апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови участі в судовому засіданні не приймав, отримав поштою лише 16.01.2025 року.

Також просить призначити судово- автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу в ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса. Перед експертами прошу поставити наступні питання:

- Як повинні були діяти водії в данній дорожній обстановці?

- У чиїх діях вбачається невідповідність ПДР України?

В наслідок чиїх дій настала вищеописана подія?

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що 27.11.2024 року під час виїзду з паркувального майданчика автомийки на вул. Вирінська він керував автомобілем Ніссан Ліф і зупинився за автомобілем Деу Лачетті під керуванням ОСОБА_1 . За деякий час він зрозумів, що водій попереду не має наміру їхати, тому що він опустив вікно водійської двері і почав розмову з пішоходом, що в цей час проходив повз нього. Це виглядало як розмова двох добре знайомих людей. Після кількох попереджень в вигляді сигналу авто з мого боку, він зробив висновок, що водій ОСОБА_3 не має наміру рухатись з місця. Після чого вирішив об`їхати його з лівого боку, дотримуючись безопасного інтервалу. Але раптом водій ОСОБА_4 в порушення п.13.1 ПДР України теж швидко почав рух в тому ж самому напрямку, що спричинило наїзд на авто під його керуванням (що добре видно на фото, які були зроблені мною на місці ДТП). На момент ДТП у ОСОБА_1 був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що завадило складанню Європротокола на місці ДТП і змусило, як потерпілого, викликати наряд патрульної поліції на місце ДТП для складання відповідного протоколу для суду з подальшим зверненням за компенсацією збитків до МТСБУ після отримання відповідної постанови суду.

Протокол на місці ДТП було складено працівниками патрульної поліції на водія ОСОБА_5 після з`ясування ними обставин ДТП на місці складання протоколу.

В порушення ст.128 ЦПК України мене не було ніяким чином повідомлено про дату та час розгляду судом справи, в якій він мав приймати участь в якості потерпілої особи, якій під час ДТП було заподіяно суттєву майнову шкоду. Тому ознайомитись з постановою суду отримав можливість лише 16 січня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку ОСОБА_1 , який заперечував проти апеляційної скарги потерпілого, думку потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання наявності в діях ОСОБА_1 , порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 10.1., а відповідно і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 2) вбачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 27.11.2024 серії ЕПР1 №183068, 27.11.2024 о 08 год. 45 хв. в м. Харків, вул. Академіка Білецького, 34, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHEVROLET LACETTI д.н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху, перестроюванням, та будь якою зміною напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та здійснив ДТП з NISSAN LEAF д.н.з. НОМЕР_3 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У справі міститься схема місця ДТП (арк.2), з якої вбачається розташування транспортних засобів учасників ДТП та відомості про організацію дорожнього руху на перехресті.

Також з матеріалів провадження вбачаються пояснення учасників ДТП, згідно яких водій ОСОБА_2 пояснив, що водій ОСОБА_1 не дотримався безпечного інтервалу під час повороту ліворуч і допустив наїзд на автомобіль NISSAN LEAF д.н.з. НОМЕР_3 .

Водій ОСОБА_1 пояснив, що позаду нього стояв автомобіль NISSAN LEAF д.н.з. НОМЕР_3 , при виїзді на вулицю Віринську, водій автомобіля Ніссан почав його обганяти з лівого боку та врізався в його авто.

10 грудня 2024 року, ОСОБА_1 надав суду першої інстанції для дослідження флеш носій з відеозаписом ДТП за участі водіїв.

Достовірність, належність та допустимість вказаного відеозапису потерпілим не оскаржується.

Апеляційним судом в судовому засіданні було досліджено відеозапис ДТП, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 при перестроюванні для маневру повороту ліворуч переконався, що рух його автомобілю не створить перешкод, та почав рухатись зі своєї полоси руху, виконуючи поворот ліворуч на дорогу з одностороннім рухом, а водій NISSAN LEAF зайняв смугу зустрічного руху, та також почав рух, виконуючи маневр повороту ліворуч, та саме автомобіль NISSAN LEAF, який був на смузі зустрічного руху зліва та трохи позаду автомобіля CHEVROLET LACETTI, здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції надав пояснення, що зупинився за автомобілем Деу Лачетті під керуванням ОСОБА_1 .

За деякий час він зрозумів, що водій попереду не має наміру їхати, тому що він опустив вікно водійської двері і почав розмову з пішоходом, що в цей час проходив повз нього. Це виглядало як розмова двох добре знайомих людей. Після кількох попереджень в вигляді сигналу авто з мого боку, він зробив висновок, що водій ОСОБА_3 не має наміру рухатись з місця. Після чого вирішив об`їхати його з лівого боку, дотримуючись безпечного інтервалу. Але раптом водій ОСОБА_4 в порушення п.13.1 ПДР України теж швидко почав рух в тому ж самому напрямку, що спричинило наїзд на авто під його керуванням.

Проте вказані пояснення ОСОБА_2 не відповідають відомостям, що зафіксовані на відеозаписі.

Не відповідають пояснення і тим, що ОСОБА_2 надав інспектору поліції, де мови про спілкування водія та пішохода, не йшло.

Більш того, водій автомобіля CHEVROLET LACETTI не вмикав аварійний сигнал, не виходив із автомобіля, покажчик повороту працював і вказував напрям руху ліворуч.

За вказаних обставин, апеляційний суд повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд не робить висновку про наявність в діях ОСОБА_2 будь якого адміністративного правопорушення чи порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулася ДТП.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення лише в межах складеного протоколу у відношенні водія ОСОБА_1 , а дії водія ОСОБА_2 не є предметом судового розгляду у цьому провадженні.

Поряд з цим, апелянт заявив клопотання про призначення експертизи у справі, у задоволенні якого було відмовлено, з огляду на наступне.

По перше, ОСОБА_2 , якого було визначено у справі як потерпілого, мав можливість заявити відповідне клопотання під час судового розгляду в суді першої інстанції, проте таким правом він не скористався.

Також з поданого клопотання не вбачається жодного його обгрунтування, а лише вбачається посилання на норми ЦПК України.

Апеляційний суд наголошує на тому, що із зібраних доказів можливо зробити висновок і без залучення експертів чи спеціалістів, хронологія подій чітко зафіксована на відеозаписі.

При цьому, згідно відомостей заявленого клопотання про призначення судової експертизи та змісту наведених у ньому питань не вбачається будь-яких вихідних відомостей стосовно розташування транспортних засобів, траєкторії руху до часу їх зіткнення щодо події дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість, клопотання має лише формулювання питань загального характеру, без вказівки конкретних умов події. Більш того, питання щодо того, як повинні були діяти учасники ДТП в даній дорожній обставці взагалі є незрозумілим, оскільки дотримання або не дотримання водіями пунктів Правил дорожнього руху України взагалі мають правовий характер.

За наслідками поданої апеляційної скарги належало вирішити суто правові питання про винуватість або не винуватість осіб, стосовно яких складено протоколи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для залучення експерта

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про поновлення строку задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева