Справа № 743/354/25
Провадження №3/743/185/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Воєдило О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки матеріали, які надійшли від Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,місце роботи: не повідомила, до адміністративної відповідальності не притягувалася, передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Ріпкинського районного суду Чернігівської області надійшов протокол серії ЕПР1 № 277646, складений 21.03.2025 р. про те, що 21.03.2025 р. о 15год 09хв в селищі Ріпки Чернігівського району по вул. Шевченка, 76 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Green Gіant U 18 Eco, 15 Ah, 48 V, 600 W, рама НОМЕР_1 ,в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди особи, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 3556, тест 790, результат: 2,34 проміле, чим порушила вимоги п. 2.9Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання 14.04.2025 р. ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд звертає увагу на таке.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII (далі - Закон № 3353) учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Стаття 17 вказаного Закону у абзаці першому першої частини доповнює коло суб`єктів, що належать до пішоходів: до пішоходів належать також особи, які рухаються в кріслах колісних із швидкістю пішохода, ведуть велосипед, мопед чи мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску або крісло колісне.

Пункт 1.10 ПДР визначає, в тому числі, що:

- велосипед - транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому;

- крісло колісне - спеціально сконструйований колісний засіб, який призначений для руху на дорозі осіб з інвалідністю або осіб, які відносяться до інших маломобільних груп населення. Крісло колісне має щонайменше двоє коліс та обладнується двигуном чи приводиться в рух мускульною силою людини;

- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;

- мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг;

- мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

За положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 р. № 2956-IX (далі- Закон № 2956) легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-III (у чинній редакції, далі - Закон № 2344) електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії;

Таким чином, в розумінні вищезазначених норм електровелосипед не є механічним транспортним засобом (0, 6 кВт), однак є легким персональним електричним транспортним засобом - (електричним) колісним транспортним засобом.

Суд зауважує, що до прийняття Закону № 2956 законодавством чітко не регламентувалося поняття «екологічні види транспорту» і у загальному значенні використання цього терміну базувалося на уявленні про низький або нульовий рівень викидів забруднюючих речовин безвідносно до правил дорожнього руху.

В той же час, станом на дату вчинення правопорушення, зазначену у протоколі, поняття «легкий персональний електричний транспортний засіб» та «електричний колісний транспортний засіб» закріплене на рівні Законів № 2956 та № 2344.

При цьому, за змістом вищенаведених положень ПДР поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» співвідносяться як загальне та конкретне, та транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 підпадає під визначення транспортного засобу, але не підпадає під визначення механічного транспортного засобу.

Положення вказаної норми екстраполюються на підпункт «а» пункту 2.1 ПДР, який покладає обов`язок на водія саме механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом тим, п. 1.10 ПДР містить визначення поняття «водій», що є чітким, зрозумілим та не підлягає довільному тлумаченню.

Так водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Суд зауважує, що у попередніх Правилах дорожнього руху (1993 року) водієм визнавалася особа, яка керує механічним або немеханічним транспортним засобом, та зазначалося, що погонич тварин, який веде їх за повід, прирівнюється до водія. Водієм є також особа, яка навчає керування безпосередньо у транспортному засобі.

Тобто визначення поняття «водій» відбувалося без прив`язки до обов`язку набути спеціальне право у вигляді керування транспортним засобом.

Певний час ці положення зберігалися також у Правилах дорожнього руху 2001 року.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2011 р. № 1029 абзац двадцять другий пункту 1.10 ПДР було викладено у вищепроцитованій оновленій редакції.

Аналогічно, згідно ст. 1 Закону № 2344 водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка (відповідна норма набрала чинності з 07.04.2006 р.).

Таким чином, з 07.04.2006 р. на рівні закону в Україні офіційно закріплено визначення поняття «водій», що включає в себе обов`язок отримання відповідного посвідчення.

У цьому контексті суд повторює, що суб`єктами складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є: 1) водій, 2) інші особи.

При цьому, об`єктивна сторона правопорушення розкривається через: 1) керування транспортним засобом у відповідному стані, 2) передача керування особі, що перебуває у такому стані.

Аналіз положень статті 130 КУпАП свідчить, що законодавець використовує термін «інші особи» у контексті відповідальності саме за передачу керування транспортним засобом особам, які перебувають у відповідному стані.

Це означає, що відповідальність поширюється саме на тих осіб, які допустили передачу керування транспортним засобом зазначеним категоріям водіїв, а не будь-яким іншим особам, які не мають безпосереднього відношення до цього правопорушення.

Таке вузьке тлумачення зумовлене системним аналізом норм КУпАП та Правил дорожнього руху, зокрема підпункту «г» пункту 2.9, який забороняє передавати керування особам у стані сп`яніння.

Вказаний підхід також підтверджується принципами юридичної визначеності, законності та пропорційності, які не допускають розширеного тлумачення правових норм у спосіб, що порушує баланс інтересів, в даному випадку, учасників дорожнього руху.

Таким чином, під поняттям «інші особи» у статті 130 КУпАП слід розуміти виключно осіб, які передають керування транспортним засобом водію в стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, а не будь-яких інших суб`єктів.

Такий висновок кореспондується і з положеннями ст. 127 КУпАП, яка передбачає відповідальність пішоходів, велосипедистів та осіб, які керують гужовим транспортом, і погоничів тварин за перебування у стані сп`яніння.

Суд зауважує, що з напрямом државної політики на створення безпечного навколишнього середовища, що становить собою третє покоління прав людства, та з розвитком технічного прогресу певна частина національного законодавства є очевидно застарілою та потребує змін.

Так 04.09.2020 р. Верховною Радою України прийнято за основу проєкт Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки окремих категорій учасників дорожнього руху (користувачів персонального легкого електротранспорту, велосипедистів та пішоходів) (№ 3023), яким покладається на осіб, які керують персональним легким електротранспортом, обов`язок не допускати випадків керування персональним легким електротранспортом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Вказаний законопроєкт включено до порядку денного тринадцятої сесії Верховної Ради України дев`ятого скликання 11.02.2025 р. (постанова ВР України № 4229-IX).

Суд звертає увагу, що зміст даного законопроєкту стосується внесення змін в тому числі до ст. 127 КУпАП шляхом доповнення назви статті після слів «пішоходами, велосипедистами»словами «користувачами персонального легкого електротранспорту» та далі за текстом.

У вказаному законопроєкті використовується термін «користувачі», а не «водії» та ним пропонуються зміни саме до статті 19 Закону України «Про дорожній рух» (Основні права і обов`язки велосипедистів і погоничів тварин), а покладення обов`язку не допускати випадків керування у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів пропонується шляхом доповнення цього Закону статтею 191.

Особливу увагу суд звертає на ту обставину, що цим же законопроєктом передбачено внесення змін до статті 16 Закону України «Про дорожній рух», який визначає обов`язки саме «водіїв».

Проте такі зміни пропонується внести шляхом покладення на «водія» крім обов`язку вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, осіб з інвалідністю, велосипедистів і людей похилого віку (абзац частини другої статті 16) також обов`язку вживати цих же заходів і щодо «користувачів персонального легкого електротранспорту».

Головне науково-експертне управління Верховної Ради України у висновку від 02.04.2020 р. № 16/3-2020/22973 не заперечувало проти прийняття законопроєкту реєстр. № 3023 за основу, однак, з урахуванням зауважень, які висловлені, зокрема, щодо того, що не можна встановлювати однакову відповідальність для користувачів різних видів електричних транспортних засобів та прирівнювати їх до велосипедистів або погоничів тварин.

Разом з тим, з усього вищенаведеного очевидно випливає наступне:

- станом на дату правопорушення, зазначену у протоколі, ОСОБА_1 не є водієм у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил дорожнього руху,

- станом на дату правопорушення, зазначену у протоколі, Верховною Радою України включений до порядку денного законопроєкт, що передбачає відповідальність за керування у відповідному стані користувачів легкого електротранспорту (ст. 127 КУпАП), а не водіїв механічних транспортних засобів (ст. 130 КУпАП);

- станом на дату правопорушення, зазначену у протоколі, такий суб`єкт складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як «інша особа» стосується осіб, що передають керування транспортним засобом водієві у відповідному стані, а не будь-яких осіб.

Відтак до внесення змін у законодавство користувач легкого персонального електричного транспортного засобу не є суб`єктом складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Підстави для вирішення питання про стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 23, 401, 130, 221, 245-249, 251, 256, 276-279, 280, 281, 283 - 292 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М. В. Кравчук