Справа № 309/4006/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП України, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 6800 грн.00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №284552 від 08 серпня 2024 року та постанови суду від 19.08.2024 вбачається, що 8 серпня 2024 року, близько 19 години 10 хвилин, прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу /з м.д.н.п. Яблунівка/ в межах контрольованого прикордонного району /територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області/ на напрямку 207 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який в умовах воєнного стану здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон, чим порушив ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відсутня суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону, яка передбачає прямий умисел, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає ДКУ та бажає вчинити такі протиправні дії. Стверджує, що наміру незаконно перетинати кордон у нього не було і це може підтвердити його дівчина. Звертає увагу, що у протоколі не зазначено назву точного населеного пункту, де він нібито здійснив правопорушення, а вказано тільки, що це було у межах Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області. Зазначає, що відповідно до ст.16 КАСУ учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ст.143 КАСУ, Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Зазначає, що задля захисту своїх прав він звернувся до юридичної компанії та вартість послуг юристів з підготовки, складання пояснень склали 8200 грн., а також вартість послуг юристів з підготовки, складання цієї апеляційної скарги склали 10135 грн., що підтверджується відповідними Договорами та фіскальними чеками. Просить вирішити розподілу судових витрат.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Даними які містяться в протоколі про адміністративні правопорушення ЗхРУ № 135934 від 20.08.2024 року стверджується, що 08 серпня 2024 року, близько 19 години 10 хвилин, прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. Яблунівка) в межах контрольованого прикордонного району (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області) на напрямку 207 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон.

Своїми діями гр.України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.199, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з його змістом, засвідчивши це особистим підписом.

Вказані у зазначеному протоколі обставини підтверджуються: протоколом про адміністративне затримання від 08 серпня 2024 року; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08 серпня 2024 року; поясненнями інспектора прикордонної служби ОСОБА_2 від 08 серпня 2024 року та довідкою про результати затримання.

Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення спроба незаконного перетину державного кордону України.

Жодних зауважень щодо підстав затримання, ОСОБА_1 у протоколі не вказував.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що у протоколі не зазначено назву точного населеного пункту, де він нібито здійснив правопорушення, а вказано тільки, що це було у межах Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії водій відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) ОСОБА_3 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що зазначений інспектор прикордонної служби ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тільки послався на протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Києва, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 207, в межах контрольованого прикордонного району (територія Вишківської територіальної громади Хустського району Закарпатської області), під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.

Крім того, достовірно знаючи про наявність адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 , до суду першої інстанції та апеляційної, останній не з`явився, не цікавився провадженням у його справі, та не спростував обставини зазначені у протоколі та не довів свою невинуватість.

Тому твердження ОСОБА_1 , що наміру незаконно перетинати кордон у нього не було і це може підтвердити його дівчина, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Долучені до апеляційної скарги показання свідка ОСОБА_4 від 15.08.2024, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення свідки не зазначені, в суді першої інстанції такі показання свідка не надавались, що не відповідає принципу стадійності дослідження доказів, а зазначені показання свідка появились під час подачі апеляційної скарги, що розцінюється апеляційним судом як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Разом з тим, враховуючи вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, зокрема те, що ОСОБА_1 не працює та інших джерел доходу не має, тому у нього об`єктивно відсутня фінансова можливість для оплати накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розмір якого є значним та непосильним для нього, а також враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Також відсутні відомості, які б характеризували його з негативної сторони. Обставин, що обтяжують відповідальність, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.

Тому, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., яке відповідно санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є мінімальним, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, а також апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 діяння вчинено в умовах воєнного стану в Україні.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про перерозподіл судових витрат, які сплачено при поданні вказаної апеляційної скарги, то вона є безпідставною та такою, що вирішенню під час апеляційного розгляду даної справи не підлягає, з огляду на те, що розглянута вона була у порядку, визначеному КУпАП, яким не передбачено ні сплату судового збору при поданні апеляційної скарги, ні, відповідно, розподіл понесених, у зв`язку з цим, судових витрат.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, своє рішення в цій частині, суддя також належним чином обґрунтував із зазначенням того, що дана справи розглядається не в порядку КАСУ, на що посилався ОСОБА_1 у клопотанні про перерозподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а у порядку КУпАП, яким не встановлено порядку підрахунку, доведення, розподілу та повернення судових витрат.

На підставі наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції щодо нього зміні.

Керуючись ст.ст.283,294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двухсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

В решті постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага