Справа № 308/3948/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №327743 від 07.03.2025 вбачається, що 07.03.2025, об 11 год. 20 хв., ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільна з прикордонним оперативно-розшуковим відділом, на відстані 5000 метрів до державного кордону, на напрямку 309 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску в складі групи осіб. Своїм діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачено відповідальність згідно з ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Степанов Б.С. подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В обґрунтування вказаного клопотання захисник зазначив, що ОСОБА_1 повідомив, що 07.03.2025 він разом зі своєю дівчиною, на поїзді загального сполучення «Київ-Пасажирський Ужгород» прибув до м. Ужгород. Метою його поїздки до Закарпатської області був туризм та відпочинок. Приблизно о 09.30 год. 07.03.2025 ОСОБА_1 разом зі своєю дівчиною перебували на залізничному вокзалі м. Ужгород. Після чого, до них підійшли працівники одягнені в військову форму, які представилися працівниками Державної прикордонної служби України. При спілкуванні з ними, ОСОБА_1 повідомив їм, що знаходиться на території Закарпатської області з метою відпочинку та надав документ, що посвідчує його особу. Далі працівники ДПСУ повідомили, щоб він та його дівчина пройшли з ними для перевірки документів. У подальшому ОСОБА_1 був затриманий працівниками ДПСУ нібито за спробу незаконного перетину кордону. Хоча ОСОБА_1 є особою непризовного віку, оскільки не досяг 25-ти річного віку, йому було вручено повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 09.03.2025 ОСОБА_1 виїхав з м. Ужгород до м. Коростень з метою прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 12.03.2025, після відвідування РТЦК, ОСОБА_1 приїхав до м. Свалява Закарпатської області та відпочивав у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що розташований в АДРЕСА_2 . Щодо свого затримання та складення відносно нього протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, вважає це незаконними діями працівників ДПСУ, оскільки ніякого умислу на спробу незаконного перетину державного кордону України не мав, він знаходився на залізничному вокзалі м. Ужгород, а не поза межами пунктів пропуску.

На підтвердження наведених доводів до пояснень долучено копії квитків залізничного сполучення, повістки ОСОБА_1 та рахунку за проживання.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного і об`єктивного з`ясування всіх обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення.

Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, необхідно встановити факт спроби перетину ним державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, до матеріалів справи не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Захисником на підтвердження заперечень ОСОБА_1 щодо відсутності наміру перетинання ним державного кордону подано копії наступних документів: посадкового документа АТ «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_1 , згідно з яким відправлення Київ-Пасажирський (06.03.2025 21:33), призначення Ужгород (07.03.2025 09:33); посадкового документа АТ «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_1 , згідно з яким відправлення Ужгород (09.03.2025 16:12), призначення Львів (09.03.2025 22:30); посадкового документа АТ «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_1 , згідно з яким відправлення Львів (09.03.2025 23:34), призначення Коростень (10.03.2025 04:33); посадкового документа АТ «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_1 , згідно з яким відправлення Львів (12.03.2025 02:51), призначення Свалява (12.03.2025 07:07); рахунку №1 від 12.03.2025 за проживання у готелі за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я клієнта ОСОБА_1 ; повістки про прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10.03.2025.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання від 07.03.2025, ОСОБА_1 затримано об 11 год. 20 хв. 07.03.2025 на відстані 5000 метрів до державного кордону. При цьому згідно з протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 07.03.2025 іноземної валюти у ОСОБА_1 не виявлено, а також не виявлено паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При собі ОСОБА_1 мав мобільний телефон.

У письмових поясненнях від 07.03.2025, поданих при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, ОСОБА_1 ствердив, що не мав наміру перетинати кордон, приїхав до м. Ужгорода разом з дівчиною з метою відпочинку.

З огляду на досліджені докази у даному випадку неможливо встановити прямий умисел в діях ОСОБА_1 щодо спроби незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску в складі групи осіб.

Крім того, суддя бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута у розумні строки.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суддя, ухвалюючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, його поясненнями не спростовано, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 204-1 ч. 2, 247 ч. 1 п. 1, 283-285, 287-294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик