Справа №: 452/4393/24
Провадження № 3/452/60/2025
П О С Т А Н О В А
15 квітня 2025 року м.Самбір
Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Галин В.П., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,
03.12.2024 року до Самбірського міськрайонного суду Львівської області із Відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області надійшли адміністративні матеріали відносно громадянина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 180631 від 23.11.2024 року зазначено, що 23.11.2024 року о 20 год. 57 хв. в с. Ралівка по вул.Поповича, 24, Самбірського району Львівської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 заперечив викладене у протоколі про адміністративне правопорушення та зазначив, що не керував транспортним засобом при викладених у протоколі обставинах. Пояснив, що числа вказаного у протоколі 23.11.2024 р. він перебував за місцем свого фактичного проживання в АДРЕСА_2 . Біля 21 години вийшов подивитися до свого автомобіля, який був припаркований на узбіччі проїзної частини по вул. Поповича (в районі магазину «Чумак»). У цей час належний йому автомобіль марки Фолькваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_1 не переміщався, двигун був вимкнутий, однак внаслідок відкриття водійських дверей, тимчасово загорілися габаритні вогні. Коли він перебував біля автомобіля, до нього під`їхали працівники поліції, які попросили документи та вказували на неіснуючі несправності освітлення даного автомобіля, що фактично ним заперечувалось. Після нетривалої дискусії, в ході якої виконувалися всі вимоги поліцейського, йому було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Він знову зробив зауваження, що не кермував транспортним засобом..., однак поліцейський повідомив, що якщо він відмовляється то на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відмовою пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Деякий час тривала дискусія з приводу того, що він не кермував ТЗ, а також відносно потреби та законності вимоги поліцейського, в такому випадку, проходити тест на стан алкогольного сп`яніння. Під час цієї дискусії, він не відмовлявся проходити жодних тестів, однак намагався отримати відповідь - чому має проходити такий тест, якщо його не зупинили працівники поліції під час керування, до того ж автомобіль був припаркований. Після нетривалої дискусії, працівники поліції заходилися складати протокол. Враховуючи викладене, просив провадження у справі закрити за відсутністю у діях його події і складу адміністративного правопорушення.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне порушення, оцінивши докази по справі відповідно до ст. 252 КУпАП, слід дійти такого висновку.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У п.п. а) п. 2.9 Постанови передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 за яким, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Відповідно до п. 1.10. Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» (далі - Постанова), водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №180631 зазначено, що 23.11.2024 р. о 20 годин 57 хвилин в с. Ралівка по вулиці Поповича, водій - ОСОБА_1 керував автомобілем марки Фолькваген Пассат, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився.
При перегляді диску з`ясовано, що зйомка не була безперервною, а епізодичною та не висвітлює всіх обставин. Відсутній запис про рух автомобіля, зупинку такого поліцейськими, факт керування автомобілем ОСОБА_1 . Вбачаються порушення вимог п.п.4,5 Розділу П Інструкції №1026, при цьому свідків, у зв`язку з неможливістю проведення відеофіксації, залучено не було.
Слід зазначити, що Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.
Згідно п.п.4,5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 за №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Примусове виключення відеореєстраторів забороняється.
Щодо акту огляду то такий не містить даних про свідків і не стверджує факту керування автомобілем ОСОБА_1 . Більше того, такий документ не складався, як констатація факту перебування ОСОБА_1 в будь - якому стані і не складався у його присутності.
Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - не вказує на жодну з обставин, які мали місце під час події 23.11.2024р.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА №3534113 за ч.1 ст.121-3 КУпАП, також немає жодного доказового значення, оскільки не стверджує факту керування ним транспортним засобом. Також слід зазначити, що така постанова не має жодного приюдиційного значення, оскільки згідно діючого процесуального законодавства (КПК, ЦПК, КАС, КУпАП) преюдиційного значення набувають лише встановлені судовим рішенням факти, а не правові висновки суду та/або результат розгляду конкретної справи, чи припущення службових осіб. За загальним правилом, на національному рівні в Україні преюдиція в адміністративному процесі заснована на правилі врахування фактів з позицій їхньої законності та обгрунтованості як встановлених обставин, що мають значення для вирішення справи. Водночас це своєрідне юридичне припущення може бути спростоване в разі виникнення нововиявлених обставин чи з огляду на інші врегульовані законом підстави. Потрібно обирати належні категорії (власне, ті, що потрібні для справедливого та неупередженого розгляду та вирішення спору). Що ж до встановлення помилковості та істинності оцінки, ймовірно, доречним буде доповнити ці критерії до тріади «хибно, істинно, суперечливо».

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21 вказано, що преюдиційними є факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення й окреслюється його суб`єктивними і об`єктивними межами, згідно з якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники, не можуть знову оскаржувати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Отже, оскільки постанова поліцейського складено незаконно і формально не має преюдиційного значення (не є судовим рішенням), а також не є доказом по справі, бо не містить достатніх даних, щоб встановити наявність або відсутність оспорюваних обставин, то така не може враховуватися, як доказ (думка судді КАС ВС Р. Ханова.).

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

У рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, встановлено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Орган (посадова особа), згідно ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинку автомобіля, де б він перебував за кермом, працівниками поліції. Відтак, на наявних в матеріалах справи відеозаписах відсутні дані, які б вказувати про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинку працівниками поліції та відмову, як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із огляду на викладене, оскільки надані до суду відеозаписи із нагрудного відеореєстратора працівника поліції виготовлені із порушенням Інструкції, їх слід вважати таким, що не можуть бути належними і допустимими доказами винуватості у справі.

Рапорт інспектора поліції не є доказом і не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на правову позицію ВС, яку викладено у постанові КАС ВС у справі № 524/5741/16-а, і не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому до уваги не може бути прийнятий.

Враховуючи встановлені обставини, вважаю, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПР 1 № 180631 від 23.11.2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 23.11.2024 року про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Алкотестер 6810» прилад Aram № 0440, направлення на огляд водія від 23.11.2024 року - є недопустимими доказами, оскільки здобуті з порушенням вимог Інструкції № 1452/735, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, та вимог ч. 4 ст. 256, ст. 266 КУпАП, а тому до уваги не приймаються.

Як зазначено у п.4 Рішення Конституційного Суду України N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року по справі № 1-34/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62).

За таких обставин, враховуючи даний конституційний принцип, в справі не встановлено жодного належного, об`єктивного та обґрунтованого доказу, який би беззастережно вказував на наявність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не підтверджується, ні протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №180631 від 23.11.2024 року, ні долученими до нього документами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у справі, суд дійшов висновку, що провадження у справі стосовно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.247, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя