Справа № 450/677/25 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 33/811/472/25 Доповідач в 2-й інстанції: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю потерпілої ОСОБА_1 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 154 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 грн. з конфіскацією тварини «Алабай».

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 605, 60 гривень судового збору.

Згідно з постановою судді,04.02.2025 року близько 23:24 год. за адресою: с. Чорнушовичі, вул. Центральна, 64, гр. ОСОБА_3 , порушив правила вигулу собак, а саме допустив приведення собаки породи «Алабай» у громадському місті без повідка та намордника, внаслідок чого собака заподіяла шкоду здоров`ю гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме вкусила останню за руку та ногу.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що у встановлений законом строк копію постанови не отримав.

17.03.2025 року вперше ознайомився з повним текстом постанови, яку йому видрукував адвокат з використанням ЄДРСР.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята без належного врахування обставин справи.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано та надано оцінку наявним в матеріалах справи доказах, а також пояснення ОСОБА_2 про те, що він не здійснював вигул собаки, а собака через необережність під час годування вибігла на дорогу, де була потерпіла особа, яку собака покусала, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Зауважує, що положення ст. 22 КУпАП можуть застосовуватись до правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Стверджує, що ні Законом України №1684-ІХ від 15.07.2021 року, ні будь-яким іншим законом, не внесені відповідні зміни щодо компетенції органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 154 КУпАП, а тому розгляд справи про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП наразі фактично не віднесений до компетенції будь-якого органу.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисник адвокат Білик П.Б. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

За наведеного, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу за їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 дотримався.

Диспозицією ст. 154 КУпАП передбачена відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Частина 3 статті 154 КУпАП передбачає відповідальність за ці ж дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Перевіряючи доводи апелянта, що положення ст. 22 КУпАП можуть застосовуватись до правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Враховуючи наслідки вказаного адміністративного правопорушення для потерпілої підстав стверджувати про те, що воно є малозначним та не становить небезпеки немає, а тому вважаю, що лише усне зауваження не буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ні Законом України №1684-ІХ від 15.07.2021 року, ні будь-яким іншим законом, не внесені відповідні зміни щодо компетенції органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 154 КУпАП, а тому розгляд справи про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП наразі фактично не віднесений до компетенції будь-якого органу.

Щодо цих доводів апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 154 КУпАП дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин (Стаття 154 із змінами, внесеними згідно із Законом № 55/97-ВР від 07.02.97; в редакції Закону № 1684-IX від 15.07.2021).

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 154 КУпАП підвідомчі судам, а справи за ч. 3 ст. 154 КУпАП відрізняються тільки наявністю додаткового об`єкта правопорушення (заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну), при цьому, окрім основного стягнення, санкцією ч. 3 передбачене ще й додаткове стягнення у виді конфіскації, яке має бути застосовано виключно за рішенням суду, то наведене дозволяє зробити висновок, що справи за ч. 3 ст. 154 КУпАП підвідомчі судам.

Не внесення відповідних змін до ст. 221 КУпАП щодо підвідомчості справ після доповнення внесення відповідних змін до ст. 154 КУпАП жодним чином не виключає відповідальності за вчинене правопорушення, так як жоден інший орган (посадова особа) не уповноважений розглядати вказану категорію справ.

Відповідно, Пустомитівський районний суд Львівської області був уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП щодо ОСОБА_2 , а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП.

Стягнення ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.3 ст.154 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк