ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1699/25Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 33/817/184/25 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.3 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , адвоката Трача В.І., потерпілої ОСОБА_2 , адвоката Строценя Т.О. розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року,

встановила:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 60 (шістдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень та стягнуто судовий збір.

Направлено ОСОБА_1 для проходження програми для кривдника строком три місяці, за адресою: АДРЕСА_1 (сектор у справах сімї Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради).

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 17 січня 2025 року близько 15:50 год. за адресою АДРЕСА_2 у дворі будинку вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме висловлював словесні образи, принижував, шарпав та штовхав, чим порушив своїми діями п.3.14, 17 ст.1 Закону України Про запобігання та протидії домашньому насильству та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року та закрити провадження у даній справі.

Вважає, що постанова винесена передчасно при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та не відповідає дійсності.

Вказує, що матеріали справи не містять достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких вбачалася б вина ОСОБА_1 .

Зазначає, що факт конфліктної ситуації між тещею ОСОБА_2 не може свідчити про психологічне та фізичне насильство в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України Про запобігання та протидії домашньому насильству.

Наголошує, що письмові пояснення потерпілої сторони ОСОБА_2 не співпадають із усними поясненнями у судовому засіданні, є багатослівними, вигаданими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Посилається на те, що письмові пояснення ОСОБА_3 не є належними та допустимими доказами, оскільки здобуті інспектором СПДН ВППП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ст.лейтенантом О. Крамаром через місяць з дня самої події.

Наголошує, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства, а лише самі твердження ОСОБА_2 .

Вказує, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існує судовий спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, через що у тещі ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки до ОСОБА_1 .

Вважає, що звернення заявника із заявою до органів поліції не підтверджує факт домашнього насильства, оскільки він стосується конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу встановленого графіку побачень дітей.

Посилається на те, що матеріали справи не містять фактичних та достатніх даних, які б підтверджували факт психологічного та фізичного насильства, на підставах яких було б можливим встановити наявність об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Трача В.І., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , адвоката Строценя Т.О., які заперечили апеляційну скаргу, вважають постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просять залишити без змін, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 за обставин, встановлених у постанові суду є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, судом надана вірна оцінка протоколу про адміністративне правопорушення від 17.01.2025 року серії ВАД №621424, з якого вбачається, що 17 січня 2025 року близько 15:50 год. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 у дворі будинку вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме висловлював словесні образи, принижував, шарпав та штовхав, чим порушив своїми діями п.3.14, 17 ст.1 Закону України Про запобігання та протидії домашньому насильству.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 3 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілим, вчинене повторно протягом року особою, яку вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до електронного рапорта поліції 17.01.2025 о 16:02 надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що за адресою АДРЕСА_2 зять ОСОБА_1 ображає тещу, зокрема, вчинив сварку, в ході якої висловлював до неї словесні образи, принижував, шарпав за верхній одяг та штовхав.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.01.2025 року, ОСОБА_2 повідомила працівникам поліції, що 17.01.2025 року близько 15-50 год. за адресою АДРЕСА_2 , її зять ОСОБА_1 вчинив сварку через відвідування дітей, в ході яких висловлював словесні образи, принижував, своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 від 17.01.2025 року - того дня вона разом із своєї дочкою ОСОБА_3 прийшли за адресою АДРЕСА_2 , де проживає зать ОСОБА_1 , щоб поспілкуватися з ним за графік відвідування дочкою їх спільних малолітніх дітей.

Вказала, що під час спілкування, зять висловлював їй словесні образи, принижував її, шарпав за верхній одяг та штовхав, після чого вона викликала поліцію.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 17.01.2025 року убачається, що 17.01.2025 близько 15-50 год. за адресою АДРЕСА_2 , де він проживає разом із своїми малолітніми дітьми, сиділи та обідали, як подзвонила на дитячий мобільний номер дружина ОСОБА_3 , яка в телефонній розмові на емоційних тонах просила аби він вивів дітей на вулицю, на що він відповів, що виведе, після того, як діти пообідають. Після чого вийшли на вулицю, де стояла дружина та теща та з ними почалася дискусія. Після чого дружина забрала дітей, в той час він обняв свою тещу, щоб поговорити з нею, на що вона викликала працівників поліції. Жодних протиправних дій відносно тещі не вчиняв.

Як стверджує терміновий заборонний припис серії АА №333935 від 17.01.2025 відносно кривдника ОСОБА_1 щодо постраждалої ОСОБА_2 винесено заборонний припис та заборонено ОСОБА_1 в будь-який спосіб контактувати з постраждалою ОСОБА_2 строком на 10 діб з 17:10 год. 17.01.2025 до 17:10 год. 27.01.2024 року.

З заборонним приписом ознайомлений кривдник ОСОБА_1 та постраждала ОСОБА_2 .

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 17.01.2025 року, поліцейським визначено рівень небезпеки кривдника як низький.

Як вбачається з рапорта інспектора ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області І.Численної від 22 червня 2024 року - в результаті перевірки інформації, викладеної в матеріалах, зареєстрованих в ІТС ІПНП (журнал ЄО) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 19.06.2024 року за №200081 виявлено факт домашнього насильства, яке вчинив ОСОБА_1 відносно постраждалих осіб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2024 року, яку Тернопільським апеляційним судом від 16.09.2024 залишено без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Потерпіла ОСОБА_2 в суді першої інстанції зазначила, що того дня вона разом із своєї дочкою пішли за дітьми, щоб забрати їх із школи, проте дітей в школі не було. Тоді вони пішли до місця проживання ОСОБА_1 , передзвонили до нього та повідомили, що хочуть забрати дітей, оскільки це були їхні дні для виховання дітей. Через деякий час ОСОБА_1 разом із дітьми вийшов у двір будинку, підійшов до неї та плюнув у лице, почав виражатися нецензурно в її сторону, потім шарпнув за капюшон, натягнувши його на голову, почав штовхати і постійно ображав її. Якимось чином вона змогла викликати поліцію, які приїхали на місце події, відібрали пояснення та склали протокол.

Як ствердила свідок ОСОБА_3 - вона разом із своєї матір`ю ОСОБА_2 17 січня 2025 року пішла до школи, щоб забрати дітей, оскільки того дня вони повинні були приймати участь у вихованні дітей згідно рішення служби у справа дітей. Прийшовши до школи виявили, що дітей не було в школі. Потім вони пішли до місця проживання ОСОБА_1 , вона передзвонила до нього, щоб він вивів дітей, на що почула нецензурну лексику і ОСОБА_1 виключив зв`язок. Потім знову до нього передзвонила, на що ОСОБА_1 сказав, що вони пообідають і вийдуть. Вийшовши у двір через тривалий час, ОСОБА_1 був із двома дітьми і виносив мусорні пакети. Одна дитина підійшла до неї, а ОСОБА_1 підійшовши із другою дитиною та мусорними пакетами до її матері і відразу плюнув їй в лице. Потім повернувшись із однією дитиною, яку тримав за руку, до її матері, почав ображати її, натягнув капюшон їй на голову почав штовхати, при цьому діти дуже злякалися і плакали, виражався нецензурною лексикою. Якимось чином її мати викликала поліцію.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.

З урахування наведеного, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , у дворі будинку 17.01.2025 близько 15:50 год. вчинив дії психологічного та фізичного характеру, які відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формою психологічного та фізичного насильства, що виразилися в словесних образах, принижуванні, шарпанні за верхній одяг штовханні щодо потерпілої ОСОБА_2 , тому доводи апелянта про відсутність психологічного та фізичного насильства, з його боку, є необґрунтованими.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.173-2 КУпАП.

Щодо посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, то вони є необґрунтованими, оскільки вчинені ним правопорушення психологічного та фізичного характеру є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП, доведені належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Посилання апелянта, що в діях ОСОБА_1 наявні суперечка, сварка, конфлікт щодо встановленого графіку побачень з дітьми, то такі є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 ображав, принижував потерпілу, вчиняв дії фізичного характеру, зокрема шарпав її за верхній одяг, штовхав, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є формою домашнього насильства.

Необґрунтованими є посилання апелянта, що письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 відрізняються від її пояснень, даних у суді, оскільки під час апеляційного перегляду справи таких не встановлено. Зокрема, ОСОБА_2 в письмових поясненнях та у суді першої інстанції ствердила, що ОСОБА_1 ображав її, вчиняв дії, які принижували її та шарпав і штовхав.

Що стосується показів свідка ОСОБА_3 , то такі остання надала в судовому засіданні, в яких ствердила, що ОСОБА_1 ображав потерпілу, вчиняв дії, які принижували її та шарпав і штовхав, тому посилання апелянта на те, що її пояснення є неналежними та недопустимими, отримані через місяць з дня події, є необґрунтованими.

Безпідставними є посилання на те, що матеріали справи не містять фактичних та достатніх даних, які б підтверджували сам факт психологічного та фізичного насильства на підставах яких було б можливим встановити наявність об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення лише кореспондує заяву ОСОБА_2 , оскільки всі обставини, які встановлені в суді першої інстанції, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для скасування та закриття провадження, як про це просить апелянт, немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя