Справа № 548/336/25
Провадження № 3-в/548/5/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2025 м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Старокожко В.П., розглянувши клопотання начальника ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Антона Супруненка щодо внесення змін до постанови по справі про адміністративне правопорушення в частині призначення додаткового покарання,

ВСТАНОВИВ:

начальник ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Супруненко А. звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з клопотанням про внесення змін до постанови по справі про адміністративне правопорушення в частині призначення основного стягнення.

В обґрунтування клопотання вказав, що постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 27.02.2025 справа № 548/336/25 відносно ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 40800 грн за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 126 ч. 5, 130 ч. 3 КУпАП. При цьому, суд у резолютивній частині постанови неправильно визначив стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн замість правильного - у розмірі 51000 грн. Просив внести зміни до вказаної постанови, застосувавши до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 грн.

Розглянувши клопотання, суд доходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 27.02.2025 Хорольським районним судом Полтавської області розглянуто справу про адміністративне правопорушення № 548/336/25 відносно ОСОБА_1 за ст. ст. 130 ч. 3, 126 ч .5 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення з урахуванням ст. 36 КУпАП у виді штрафу в сумі 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 7 років.

Санкція статті 130 ч. 3 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу в сумі 51000 грн і суд, накладаючи стягнення на ОСОБА_1 повинен був застосувати саме це стягнення.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 р. "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість внесення виправлень до постанови. Проте, діючий Кримінальний-процесуальний кодекс України має відповідну статтю, яка дозволяє це зробити.

При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Відповідно до ч. 5 ст. 371 КПК України виправлення в судовому рішенні мають бути засвідчені підписами суддів того складу суду, який його ухвалив.

Передбачену статтею 379, а також ч. 5 ст. 371 КПК можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною. Саме тому деякі недоліки судового рішення можуть бути усунені судом, який ухвалив (постановив) рішення шляхом виправлення описок і очевидних арифметичних помилок.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення.В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання судового рішення в цілому.

Дослідивши зміст резолютивної частини постанови від 27.02.2025, суд доходить висновку про те, що у цьому випадку виправлення стягнення на штраф у більшому розмірі призведе до фактичної зміни судового рішення.

Тобто, хоча суд і допустив помилку при постановленні рішення в частині призначення стягнення, застосувавши стягнення у розмірі меншому, ніж передбачено Законом, виправлення описки змінить зміст та суть прийнятого судом рішення відносно ОСОБА_1 та призведе до погіршення становища правопорушника, що не може мати місця.

Керуючись статтями 371, 379 КПК України, статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

клопотання начальника ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Антона Супруненка щодо внесення змін до постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 27.02.2025 у справі № 548/336/15 (провадження № 3/548/104/25) про адміністративне правопорушення у частині призначення стягнення, залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.П. Старокожко