Справа №463/1848/25
Провадження №3/463/515/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Суддя Личаківського районного суду м. Львова Нор Н..В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з СЮП ВП ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 689658 від 18.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 ухилялась від передбачених законодавством обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_2 , 2008 р.н., яка 06.01.2025 року поширила в соціальні мережі «Інстаграм» відеозапис образливого характеру щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позначенням конкретної особи, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП

У судове засідання особа, що притягається до відповідальності не з`явилась, була належним чином повідомлена, про причини неявки не повідомила.

Захисником, адвокатом Головка Л.В., подано клопотання про розгляд справи за його та ОСОБА_1 відсутності

Адвокатом Головка Л.В. було подано клопотання, в якому просить суд закрити провадження стосовно ОСОБА_1 . Зазначає, що Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших. Таким чином, вважає, що у даному конкретному випадку при прийнятті рішення про закриття адміністративного провадження питання щодо винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому діянні, передбаченому ч.1 ст.184 КУпАП, не слід вирішувати.

Дослідивши наявні у матеріалах адміністративної справи докази, суддя дійшов такого висновку.

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням їхнього належного виховання, навчання та створення необхідних умов життя.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням суду є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З приводу тверджень адвоката Головка Г.Д. щодо відсутності підстав для встановлення вини ОСОБА_1 при закритті провадження у справ, то такі не заслуговують на увагу.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до ст. 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи такі справи і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на вказані випадки, необхідно звернути увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме: з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Таким чином, наведені адвокатом Головка Г.Д. доводи стосуються питань кримінального судочинства, а згідно чинного законодавства судочинство у кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення регулюються різними нормативно-правовими актами. Також, важливою відмінністю і не тільки, є те, що адміністративні проступки в основному характеризуються менш суворою санкцією, також не кожна справа про адміністративне правопорушення може бути віднесена до «кримінального обвинувачення» в розумінні ст. 6 Конвенції, окрім цього, адміністративним проступкам властива меншою мірою ступінь суспільної небезпеки (шкідливості), а отже вирішення питання чи адміністративне правопорушення може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні ст. 6 Конвенції на переконання суду належить вирішувати у кожному випадку окремо. Суд звертає увагу, на те, що в даному випадку особа притягується до відповідальності за нормами КУпАП, окрім цього, найбільш суворе покарання за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, є штраф у розмірі 1700,00 грн., таким чином, суддя дійшов висновку, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, не може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні ст. 6 Конвенції.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вказаному правопорушенні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ВАД № 689658 від 18.02.2025 року, заявою про вчинене адміністративне правопорушення, протоколом № 1 засідання комісії з розгляду випадків булігу (цькування), поясненнями ОСОБА_1 , поясненнями ОСОБА_2 , та іншими доказами, наявними у матеріалами адміністративної справи.

Оцінивши всі фактичні обставини, суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що подія мала місце 06.01.2025 року. Таким чином, строк накладення адміністративного стягнення сплив 07.04.2025 року.

Таким чином, з врахуванням того, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення, необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, передбачені ст. 280 КУпАП, суддя вважає, що є достатні правові підстави для встановлення вини особи при закритті провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи в суді минули строки накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя вважає за необхідне визнати останню винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а провадження по справі закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 38, 184, 247, 251, 268, 252, 280 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду адміністративної справи трьохмісячного строку накладення адміністративного стягнення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через місцевий суд.

Суддя Нор Н.В.