ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер №943/295/25

Провадження №3/943/239/2025

16 квітня 2025 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

16 лютого 2025 року о 22:00 год. на вулиці Головна, 14 у селі Тур`я Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ 208D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив з`їзд у к`ювет, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги пункту 13.1 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, 16 лютого 2025 року о 22:00 год. на вулиці Головна, 14 у селі Тур`я Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ 208D», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 17 лютого 2025 року о 01:14 год. на вулиці Івана Франка, 16 у смт Олесько Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ 208D», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248963 від 17.02.2025, що ОСОБА_1 обвинувачується також у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за те, що 17 лютого 2025 року о 01:14 год. на вулиці Івана Франка, 16 у смт Олесько Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ 208D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР України.

Постановою судді від 21.02.2025 року вищевказані справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, незважаючи на повідомлення його судом про час і місце розгляду справи, а клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відтак, на підставі ст. 268 КУпАП, дану справу розглянуто у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини другої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Частиною другою статті 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що діяння ОСОБА_1 містить склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

- по епізоду (16 лютого 2025 року о 22:00 год. на вулиці Головна, 14 у селі Тур`я Золочівського району Львівської області) доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248906 від 16.02.2025, яким підтверджено факт повторного протягом року керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; роздруківкою приладу «Драгер» від 16.02.2025, яким за результатами алкотесту в ОСОБА_1 підтверджено стан алкогольного сп`яніння 1,77% проміле; постановою Буського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року в справі №943/2078/24, яка набрала законної сили від 26.10.2024 та якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. в дохід держави з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік; долученими до протоколу матеріалами відеофіксації правопорушення (диск DVD-R);

- по епізоду (17 лютого 2025 року о 01:14 год. на вулиці Івана Франка, 16 у смт Олесько Золочівського району Львівської області) доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248962 від 17.02.2025, яким підтверджено факт повторного протягом року керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; роздруківкою приладу «Драгер» від 17.02.2025, яким за результатами алкотесту в ОСОБА_1 підтверджено стан алкогольного сп`яніння 1,16% проміле; постановою Буського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року в справі №943/2078/24, яка набрала законної сили від 26.10.2024 та якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. в дохід держави з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік; долученими до протоколу матеріалами відеофіксації правопорушення (диск DVD-R).

Крім того, відповідно до пункту 13.1 Правил дорожнього руху України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що діяння ОСОБА_1 містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248918 від 16.02.2025, яким підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у ході якого останній не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив з`їзд у к`ювет, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доводиться також схемою місця ДТП від 16.02.2025.

Також вина ОСОБА_1 у скоєнні вищевказаних адміністративних правопорушень за ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП (по епізоду від 16 лютого 2025 року о 22:00 год. на вулиці Головна, 14 у селі Тур`я Золочівського району Львівської області) доводиться долученими до протоколу матеріалами відеофіксації правопорушень (диски DVD-R), із яких убачається, як транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 208D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у к`юветі, куди ОСОБА_1 з`їхав через великий сніг, якого він не бачив, про що пояснює працівникам поліції на місці події. Згодом у ході встановлення особи ОСОБА_1 поліцейський запитує в останнього про те, чи він знає про заборону керування транспортним засобом, оскільки позбавлений права керування Буським районним судом, проти чого ОСОБА_1 не заперечує. На запитання поліцейського чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, оскільки він почув запах алкоголю з порожнини рота від водія, на що ОСОБА_1 погодився та пройшов такий огляд на місці події за допомогою приладу «Драгер», який показав результат 1,77% проміле, проти чого ОСОБА_1 не заперечив. Після цього поліцейський склав щодо водія два протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП (по епізоду від 17 лютого 2025 року о 01:14 год. на вулиці Івана Франка, 16 у смт Олесько Золочівського району Львівської області) доводиться долученими до протоколу матеріалами відеофіксації правопорушень (диски DVD-R), із яких убачається, як працівниками поліції зупинено транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 208D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , оскільки він керував транспортним засобом у час комендантської години. Згодом у ході встановлення особи ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки траснопротного засобу за допомогою приладу «Драгер» чи в медичному закладі, на що ОСОБА_1 погодився та пройшов такий огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», який показав результат 1,16% проміле, проти чого ОСОБА_1 не заперечує. Після цього поліцейський склав щодо водія протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом повторно протягом року, будучи позбавленим права керування транспортними засобами Буським районним судом, проти чого ОСОБА_1 не заперечував.

Відтак, досліджені та перевірені вищенаведеними доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, а саме за ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Крім того, слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Отже, із представлених вище доказів, які у своїй сукупності є логічними та послідовними, об`єктивно убачається те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, а також повторно протягом року керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинені адміністративні правопорушення, у відповідності до вимог ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Санкцією статті 124 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Натомість, санкцією частини другої статті 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

В силу приписів частини першої статті 28 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета.

Однак, як убачається із матеріалів справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 (протоколів про адміністративні правопорушення), що транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ 208D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 , а не правопорушнику ОСОБА_1 , а тому оплатне вилучення транспортного засобу в силу санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, як вид адміністративного стягнення згідно вказаної норми закону, в цьому випадку не може бути застосоване до правопорушника ОСОБА_1 .

Таким чином, ураховуючи характер вчинених адміністративних правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суд вважає, що з метою виправлення правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП), тобто за ч. 2 ст. 130 КУпАП, однак без оплатного вилучення транспортного засобу, який ОСОБА_1 не належить.

Крім того, оскільки відносно правопорушника винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відтак у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь держави, що відповідає положенню ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Разом із тим, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у діянні ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки як убачається із адміністративного протоколу серії ЕПР1 №248963 від 17.02.2025, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає обов`язкову кваліфікуючу ознаку даного складу правопорушення, зокрема, повторність вчинення такого, яка також зазначена у формулюванні обвинувачення за цим протоколом.

Проте, жодних належних і допустимих доказів про повторне вчинення ОСОБА_1 порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП до адміністративного протоколу серії ЕПР1 №248963 від 17.02.2025 року не долучено.

Приписами частини п`ятої статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема, у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Суд констатує, що повторність адміністративного правопорушення має бути перевірена та доведена особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок з приводу збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, із надісланих до суду матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 убачається, що в частині доведення такої кваліфікуючої ознаки в діях останнього, як повторність, матеріали справи не містять, як і не долучено постанови поліцейського чи довідки поліцейського про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , яка є допустимим доказом на підтвердження повторності вчиненого правопорушення.

Зокрема, в силу п. 4 та п. 5 Розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, - поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, а також довідку про належність транспортного засобу. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Відтак, суд вважає, що належним і допустимим доказом на підтвердження повторності в такому випадку може слугувати довідка про повторність вчинення адміністративного правопорушення, складена поліцейським згідно п. 4, п. 5 Розділу VII цієї Інструкції чи належним чином засвідчена постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Однак, матеріали цієї справи не містять допустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме: факту повторного протягом року керування ним транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Тобто, суд констатує, що належних і допустимих доказів щодо повторного вчинення ОСОБА_3 подібного правопорушення в минулому матеріали справи не містять.

Відтак, у справі відсутні належні та допустимі докази (довідка про повторність вчинення адміністративного правопорушення, складена поліцейським згідно п. 4, п. 5 Розділу VII цієї Інструкції чи належним чином засвідчена постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ч. 4 ст. 126 КУпАП), які би підтверджували наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ «Матанович проти Хорватії» зазначено, що буде порушенням Конвенції використання одних доказів з ігноруванням інших.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, у рішенні від 21 липня 2011 року в справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно вишукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Натомість обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248963 від 17.02.2025, не знайшли свого належного підтвердження. Суд самостійно збирати докази не має права, оскільки обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч. 2 ст. 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що залишився недоведеним факт керування транспортним засобом ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом, вчиненого ним повторно протягом року за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248963 від 17.02.2025, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які би підтверджували вчинення останнім раніше адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 - ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а згідно правової позиції у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 126 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 34, 35, 36, 40-1, 124, 126, 130, 245, 247, 266, 268, 279, 280, 283, 284, 288, 299, 301, 304, 307, 308 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок) в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі оскарження - після залишення скарги без задоволення.

Суддя І. Б. Кос