Справа № 751/633/25 Головуючий у 1 інстанції Яременко І. В.
Провадження № 33/4823/323/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Салая Г.А.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року,

У С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, пенсіонер, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Місцевим судом встановлено, що 10 січня 2025 року, о 13:00 год, ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме, умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали у стусанах, штовханнях, хапаннях за горло, образах потерпілої нецензурною лайкою, чим завдав їй фізичного болю та психологічних страждань, внаслідок чого було завдано шкоди фізичному та психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .. За даним фактом відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не установив всі фактичні обставини та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначає, що по праві відсутні відомості та факти про умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали у стусанах, штовханнях, хапаннях за горло, образах потерпілої нецензурною лайкою, внаслідок чого було завдано шкоди фізичному та психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 . Вказує, що виник лише факт конфліктної ситуації, який навмисно був спровокований потерпілою, яка забрала ключі, при цьому жодних образ та завдання будь-якої шкоди відносно потерпілої матеріали справи не містять. На думку апелянта, нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілому не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

На адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 з проханням розглянути справу без її участі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити з викладених в ній підстав.

Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема, умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 285004 від 10.01.2025 ОСОБА_1 від підпису та пояснень відмовився. (а.с. 1).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій та є одним із джерел доказів, відповідно до положень ст. 251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються письмовою заявою потерпілої ОСОБА_2 (а.с. 4), копією заборонного припису стосовно кривдника від 10.01.2025 /(а.с. 3), формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, де поліцейським визначено середній рівень небезпеки (а.с. 6,7), відеозаписом до справи /(а.с. 5).

Згідно письмової заяви ОСОБА_2 , остання просить провести перевірку та вжити заходів щодо її сина ОСОБА_1 , який 10.01.2025 близько 13:00 год, вчинив відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхався та хапав за горло, вимагаючи ключі. (а.с. 4).

З відеозапису видно, як під час спілкування з поліцейськими мати ОСОБА_2 повідомила, що до сина в кімнату не заходить, не відомо де він подів ключі, проте, почав її бити, душити за горло, звинувачуючи її у відібранні у нього ключів від квартири. Додала, що син має захворювання, а також має алкогольну залежність. Раніше він також намагався її душити. ОСОБА_1 заперечував свою провину, йому було повідомлено про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, роз`яснено права та обов`язки,, від підпису адміністративного матеріалу відмовився.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію слід розцінювати як намагання правопорушником уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 , винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї матері, а саме ображав нецензурною лайкою, штовхав, хапав за горло, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції, адже у цьому випадку не має значення сама причина конфлікту, яка призвела для вчинення домашнього насильства, оскільки жодних підстав немає для виправдання домашнього насильства відносно будь-якого потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Постанова є остаточною й подальшому оскарженню не підлягає.

СуддяГ. А. Салай