Справа № 127/6949/25
Провадження 3/127/1486/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбаченач. 2 ст. 130 КУпАП.

01.03.2025 поліцейським взводу № 1 роти № 1 БУПП у Вінницькій області рядовим поліції Тарасюком Б.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 259240. З даного протоколу вбачається, що «01.03.2025 о 01 год. 04 хв. у м. Вінниця по вулиці Черняховського, 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком 0114 від 01.03.2025», чим порушив пп. «а» п. 2.9 ПДР України, вчинивши повторно адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол ААД 617511 від 05.09.2024), тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Судом враховано, що день проставлення у поштовому відправлення відмітки про відсутність особи за місцем проживання, враховуючи при цьому повідомлення адреси безпосередньо цією особою, про що вказано в протоколі, є днем вручення судової повістки, зважаючи, що іншої адреси цією особою суду повідомлено не було. Таким чином, судом дотримано прав та процесуальних гарантій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторона самостійно повинна вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Клопотання про відкладення судового засідання від ОСОБА_1 не надходило. Причини неявки суду не повідомлено.

Такі дії ОСОБА_1 свідчать про явне ухилення від явки до суду. При цьому, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості забезпечити явку свого захисника до суду, надати письмові пояснення по справі, докази тощо. Явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами з метою уникнення відповідальності.

Водночас, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 268 КУпАП, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Клопотання про забезпечення та/або витребування доказів, виклик свідків тощо від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до суду не надходили.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП, у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, настає адміністративна відповідальність.

Судом встановлено, що 01.03.2025 о 01 год. 04 хв. у м. Вінниця по вулиці Черняховського біля будинку № 6, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння.

Підпункт «а» пункту 2.9 ПДР України прямо та категорично забороняє керувати транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (надалі Інструкція), визначено ознаки алкогольного сп`яніння, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З відеозаписів з нагрудних камер поліцейських - ID реєстратори 467759, 467748 наявних в матеріалах справи і досліджених судом в ході розгляду справи (надалі відеозаписи), вбачається, що транспортний засіб марки Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 , було зупинено працівниками поліції. Під час спілкування з працівниками поліції у водія транспортного засобу ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були йому озвучені, та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, що також зафіксовано в подальшому в протоколі про адміністративне правопорушення (час запису ID реєстраторів 467759, 467748 - 01 год. 06 хв. 01 год. 07 хв.).

Згідно із п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Судом встановлена наявність правової підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (зі змінами) (надалі Порядок), огляд проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

-лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У відповідності до п. 1 і п 6 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених п. 3 розділу І цієї Інструкції ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (п. 7 розділу І Інструкції).

З відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу - КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР» 01.03.2025, протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення; 01.03.2025 о 01 год. 50 хв. розпочато медичний огляд ОСОБА_1 , проведено огляд за допомогою приладу Алкотест 6820, за результатами якого складено і видано висновок (час запису ID реєстраторів 467759, 467748 - 01 год. 08 хв. 02 год. 07 хв.).

Як вбачається із вищевказаного висновку ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Результат алкотесту 6820 2, 19 ‰ та 2, 10 ‰.

У зв`язку із чим, поліцейським 01.03.2025 було складено протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння

Вищевказане підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, наявними в матеріалах справи і дослідженими судом в ході розгляду справи.

З відеозаписів не вбачається висловлення незгоди водія із результатами огляду проведеного у закладі охорони здоров`я.

Судом встановлено, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан сп`яніння.

Будь-яких зауважень чи заперечень з боку правопорушника протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 25940 від 01.03.2025 не містить.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 , суд враховує наступне.

Судом встановлено, що постановою Калинівського районного суду Вінницької області по справі № 132/2934/24 від 29.11.2024, яка набрала законної сили 09.12.2024, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Враховуючи приписи КУпАП, факт вчинення правопорушення повторно пов`язують з фактом накладення на особу адміністративного стягнення (особа вважається підданою адміністративному стягненню). Якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню (ст. 39 КУпАП).

Питання визначення повторності, як невід`ємної частини складу правопорушення, чітко та повно врегульовані спеціальним нормативним актом вузької дії, а саме Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року. Відповідно п. 3 розділу І цієї Інструкції повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП).

Таким чином, вбачаються ознаки вчинення ОСОБА_1 повторно протягом одного року правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, дії ОСОБА_1 за вищевказаним фактом охоплюються складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З відеозаписів та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 від ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, його підписання та отримання відповідної копії відмовився. Водночас, з відеозаписів чітко вбачається про обізнаність ОСОБА_1 щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також із його змістом. На виконання вимог ст. 256 КУпАП протокол містить відповідний запис про відмову від його підписання особою, яка притягається до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до переконання в тому, що ОСОБА_1 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 259240 від 01.03.2025, висновком медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.03.2025, довідкою з «АРМОР», а також відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

Санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає альтернативний вид адміністративного стягнення. Тому, вирішуючи який саме вид адміністративного стягнення слід застосувати до правопорушника, суд виходить з наступного.

Судочинство повинно відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення має на меті не тільки кару, а й виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, і запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а при його призначенні, згідно із ст. 33 КУпАП, суд повинен ураховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено стягнення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Судом враховано, що в діях ОСОБА_1 вбачається грубе та повторне порушення порядку користування правом керування транспортними засобами, продовження протиправної поведінки. Хоча дії ОСОБА_1 і не призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, проте будучи водієм особа несе певні обов`язки, за порушення яких настає відповідальність. Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року справа «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У свою чергу справедливість, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, забезпечуючи при цьому належну рівновагу, тобто пропорційність між метою судового рішення та його негативними наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, суд прийшов до переконання за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Вирішуючи питання щодо строку застосованого адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 3171 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 постановою Калинівського районного суду Вінницької області по справі № 132/2934/24 від 29.11.2024, яка набрала законної сили 09.12.2024, був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, до стягнення за вчинення 01.03.2025 адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення, накладеного вищевказаним судовим рішенням.

Отже, загалом невідбута частина стягнення станом на 15.04.2025 становить 7 місяців і 25 днів.

Відповідно, визначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки 7 місяців і 25 днів без оплатного вилучення транспортного засобу.

Суд прийшов до висновку, що у даній справі вищевказане стягнення є необхідним та достатнім.

Зважаючи на те, що посвідчення водія не вилучалось в порядку ст. 2651 КУпАП, суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 на те, що у відповідності до ч. 2 і ч. 3 ст. 3171 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права; особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 КУпАП і п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605, 60 гривень.

На підставі викладеного та керуючись п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 23, 24, 30, 33-35, 38, ч. 1 ст. 401, ч. 2 ст. 130, ст.ст. 221, 251, 268, 277, 280, 283-285, 287-289, 294, 3171 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, та стягнути з нього штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП, шляхом приєднання до застосованого стягнення невідбутої частини стягнення, визначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, який необхідно стягнути на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки 7 місяців і 25 днів без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

У разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання, у порядку якого з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, зазначений у постанові про стягнення штрафу, та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя