Справа № 488/4801/24
Провадження № 3/488/32/25
ПОСТАНОВА

16.04.2025 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі: судді Головіної Т.М., секретаря Мамедової В.С., прокурорів Чуйкова К.Е., Маковецького Є.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Надіч Н.Д. (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «EasyCon»), розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миколаєва, громадянки, України, з вищою юридичною освітою, працює головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності раніше не притягувалася,-

за скоєння правопорушення передбаченого ст.172-6 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 та будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до п.п. «в» п. 1ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме 10.07.2024 року подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, незважаючи на свій такий обов`язок подати декларацію у термін до 31.01.2024 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні данні, викладені в протоколі, підтримав; просив визнати ОСОБА_1 винною в інкримінованому правопорушенні та призначити покарання у вигляді штрафу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП не визнала повністю та суду показала, що їй не було роз`яснено про необхідність подання щорічної декларації, тому вона подала своєчасно лише декларацію, як кандидата на посаду,- необхідність подання якої їй було доведено.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Надіч Н.Д. вважала за необхідне закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, при цьому пославшись на наступні обставини:

протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам Закону, оскільки у порушення ст..256 КУпАП, він не містить місця його складання;

в протоколі не зазначено ким саме і на підставі якого нормативного акту надані повноваження особі, яка його підписала та склала, не надано докази на підтвердження повноважень особи, яка склала та підписала протокол, на такі дії, докази того, що ця особа обіймала саме ту посаду, яка зазначена в протоколі, і мала право за своїми посадовими обов`язками складати такий протокол;

бланк протоколу не виконаний у чіткій відповідності до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, він не відповідає вимогам у тому числі опису протоколу бланка протоколу про адміністративне правопорушення згідно до Додатку Інструкції;

в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 мала б подати щорічну декларацію за 2022 рік, однак не зазначено якою саме нормою передбачено подання декларації за період, за який у особи ще не настали зобов`язання щодо подачі такої декларації;

обов`язок подавати щорічну декларацію виникає в суб`єкта декларування щороку протягом строку здійснення діяльності, яка передбачає обов`язок подання декларації, або перебування на посаді, яка зумовлює здійснення такої діяльності (щорічна декларація (продовжується діяльність)), тобто у протоколі не зазначено, яким чином у ОСОБА_2 могли виникнути зобов`язання, якщо у 2022 році вона не була суб`єктом декларування та відповідно ніяких обов`язків не набула, та в неї діяльність на продовжувалась, а тільки розпочиналась. Таким чином, за думкою захисника, порушено принцип юридичної визначеності та законних очікуваань, тому неможливо застосувати відповідальність у випадку незрозумілого і неточного трактування Закону;

відповідно до повідомлення про обставини, що можуть свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 29.08.2024 року, станом на вказану дату вже встановлено факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, однак у порушення ст.254 КУпАП, протокол не пізніше 24 годин не складено. За думкою захисника, враховуючи, що назване повідомлення до органу національної поліції надійшло в серпні 2024 року, то це є моментом виявлення порушення, з якого слід відліковувати строк. Таким чином, на сьогодні сплили строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення;

ОСОБА_1 не мала умислу та у неї відсутна протиправна поведінка, вона не прагнула уникнути декларування, бо подана нею декларація кандидата за 2022 рік має ідентичний зміст декларації щорічної за 2022 рік, таким чином ОСОБА_1 нічого не приховала та такі її дії не потягли жодних негативних наслідків.

У випадку відмови у задоволенні клопотання про закриття провадження в порядку ст.247 КУпАП, захисник просить суд врахувати можливість застосування до ОСОБА_1 ст.22 КУпАП та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення з огляду на відсутність у ОСОБА_1 умислу на ухилення від подання щорічної декларації за 2022 рік.

Не дивлячись на невизнання провини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, її провина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення №№387 від 17.10.2024; витягом з роз`яснення НАЗК «Щодо застосування окремих положень Закону»; повідомленням начальника Південного відділу з питань запобігання та виявлення корупції начальника УСР про обставини, що можуть свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 29.08.2024 року; запитом Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання інформації та завірених копій документів; копією наказу на призначення на посаду ОСОБА_1 ; копією присяги державного службовця ОСОБА_1 ; особовою карткою державного службовця ОСОБА_1 ; посадовою інструкцією державного службовця ОСОБА_1 ; попередженням ОСОБА_1 від 15.02.2023 року з її особистим підписом про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про державну службу», «Про запобігання корупції», щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби; листами Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про запрошення ОСОБА_1 на 07.10.2024 року до УСР для надання пояснень щодо можливого факту наявності ознак вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією та на 16.10.2024 року для оголошення протоколу; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; скріншотами з ЄДРД та АЦСК -ПриватБанк»; листом НАЗК щодо помилок в роботі Реєстру від 02.04.2024 року.

Аналізуючи представлені суду та досліджені докази, приходжу до наступних висновків:

Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст.245 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, які мають істотне значення для правильного, об`єктивного та справедливого розгляду справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили (ст.252 КупАП).

Відповідно до постанови КМУ від 23.02.2022 року №154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» визначено, що штатні посади територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки комплектуються військовослужбовцями, державними службовцями та працівниками Збройних Сил (далі - працівники) відповідно до їх штату та штатного розпису. Добір військовослужбовців для комплектування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, їх призначення на посади, проходження військової служби та звільнення з неї здійснюються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби державними службовцями, регулюються Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ст. 1 Закону, державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу», інші посади державної служби, не віднесені до категорій «А» і «Б», віднесено до посад категорії «В» державної служби. Відповідно до підпункту «В», пункту 1, частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, особами, на яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (надалі Закон), правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону - особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Як зазначено у диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП, відповідальність за даною нормою закону настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з приміткою до ст.172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно із ст.3 ч.1 п.1 (в) Закону, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 14.02.2023 року та на даний час, працюючи головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , обіймає посаду, яка відноситься до категорії «В» посад державної служби, являється суб`єктом, на яку поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до підпункту 2-7 пункту 2 розділу XIII Закону, особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», опублікований в офіційному виданні Верховної Ради України «Голос України» 11.10.2023 та набрав чинності 12.10.2023.

З набранням чинності даного Закону у ОСОБА_1 виник обов`язок подати в НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, а також декларацію «кандидата на посаду».

Крім того, згідно п.15 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції на виконання п.3 розділу ІІ Закону України від 20 вересня 2023 року №3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану» підготувало Роз`яснення від 13 листопада 2023 року №4 щодо типів існування декларацій, коли їх слід подавати та який звітний період вони охоплюють.

Як встановлено судом, згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, типу «щорічна» за 2022 рік подала лише 10.07.2024, тобто несвоєчасно.

Данний факт не заперечує і сама ОСОБА_1 .

Під поважними причинами пропуску строку слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

Відомості про обставини, які об`єктивно могли завадити ОСОБА_1 в поданні декларації у встановлений законом строк, суду під час судового розгляду не надані.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, чим вчинила адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КупАП.

Твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу щодо несвоєчасного подання декларації, тобто відсутності суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а також щодо відсутності доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 такого умислу, суд відхиляє з огляду на те, що відповідальність за вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, настає за наявності двох обставин, а саме: факту несвоєчасного подання та відсутності у суб`єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.

Слід також зазначити, що адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так i в необережній формі вини, а тому зазначені захисником обставини що ОСОБА_1 не прагнула уникнути декларування, бо подана нею декларація кандидата за 2022 рік має ідентичний зміст декларації щорічної за 2022 рік, що такі її дії не потягли жодних негативних наслідків, не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку виконання вимог Закону України стосовно своєчасного подання декларації, як державного службовця.

Таким чином, на переконання суду, за наявності встановленого факту несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації та відсутності поважних причин порушення термінів її подання, немає підстав стверджувати про відсутність в діях останньої складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Більш того, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, посилання ОСОБА_1 , як на поважність причини неподання нею декларації, неповідомлення її уповноваженими особами про вчинення відповідних дій, з огляду на наявність у ОСОБА_1 вищої юридичної освіти, ознайомлення ОСОБА_3 під підпис зі спеціальними обмеженнями встановленими Законами України «Про державну службу», у тому числі Законом України «Про запобігання корупції», а також з огляду на вимоги ст. 68 Конституції України, відповідно до якої незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 легковажно поставилася до виконання покладеного на неї законодавством обов`язку щодо подання декларації в умовах воєнного стану.

Підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, на що посилається захисник, суд не вбачає, оскільки факт вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, не може визнаватись малозначним, його вчинення порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на встановлений порядок діяльності органів влади та місцевого самоврядування, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади та місцевого самоврядування.

Доводи захисника Князєвої Т.М. про те, що у останньої не виникло обов`язку подавати щорічну декларацію за 2022 рік, оскільки у 2022 році вона не була суб`єктом декларування та відповідно ніяких обов`язків не набула, та в неї діяльність на продовжувалась, а тільки розпочиналась, суд вважає такими, що не грунтуються на вимогах Закону з огляду на наступне:

відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону - особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Таким чином, обов`язок подавати щорічну декларацію виникає в суб`єкта декларування щороку протягом строку здійснення діяльності, яка передбачає обов`язок подання декларації, або перебування на посаді, яка зумовлює здійснення такої діяльності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.02.2023 року, то, у разі невідтермінування обов`язку подання декларації, остання повинна б була подати декларацію за 2022 рік до 01.04.2023 року, а після відновлення обов`язку декларування, у відповідності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» №3384-ІХ, ОСОБА_1 повинна була подати таку декларацію до 31.01.2024 року.

Таким чином, станом на 14.02.2023 року ОСОБА_1 продовжувала свою діяльність, будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до п.п. «в» п. 1ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Сам по собі факт того, що ОСОБА_1 на той час розпочала свою діяльність, не виключає продовження такої, та не є підставою для її звільнення щодо обов`язку декларування.

Відповідно до витягу з наказу начальника НП України Департаменту стратегічних розслідувань від 31.05.2024 року та довідки, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 призначено начальником 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Миколаївській області. Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_4 має право у разу виявлення фактів адміністративного корупційного правопорушення, в межах своєї компетенції, складати адміністративні протоколи відносно осіб, які їх вчинили, має право збирати матеріали про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією згідно чинного законодавства, направляти їх до суду, а також здійснювати супроводження розгляду адміністративних матеріалів в суді.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 51-2 Закону, державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Згідно абз. 14 ч. 1 ст.1 Закону спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законі України.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в ст.ст. 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції, зокрема щодо адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище).

Відповідно до Положення про «Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України», затвердженого наказом Національної поліції України від 23.10.2019 за № 1077, завданням Управління є реалізація повноважень Національної поліції та Департаменту, зокрема, в частині протидії корупції, а саме: протидія корупції серед посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вжиття заходів з метою виявлення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та їх припинення відповідно до законодавства України; здійснення моніторингу та аналізу стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія ст. 3 Закону України Про запобігання корупції; здійснює збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією; здійснює складання в межах компетенції протоколу про правопорушення, пов`язані з корупцією та направлення їх до суду в установленому законом порядку.

Таким чином, на переконання суду, співробітники Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, уповноважені складати протокол про вчинення правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а співробітник УСР в Миколаївській області ОСОБА_4 мав право за своїми посадовими обов`язками складати відповідний протокол відносно ОСОБА_1 ; при цьому вимог до зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення на підставі якого нормативного акту надані повноваження особі, яка його підписала та склала, Законом не встановлено.

Відтак, доводи захисника в цій частині, суд відхиляє, як необгрунтовані.

Відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС 06.11.2015 № 1376(розділ 11 п.9) (надалі- Інструкція), при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема у графі «місце складання протоколу» - населений пункт або географічна точка.

Оскаржуваний стороною захисту протокол відносно ОСОБА_1 , містить місце його складання - місто Миколаїв, що відповідає вимогам Інструкції, тому суд не приймає до уваги заперечення захисника в цій частині.

Посилання захисника, що бланк оскаржуваного протоколу не відповідає вимогам технічного опису протоколу бланка згідно до Додатку №2 інструкції, суд вважає необгрунтованим, з огляду на те, що відповідно до Інструкції (роділу 2 пункт 5), названий протокол повинен відповідати додатку №3,- що посадовою особою при його складанні повністю дотримано, протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією складеноться на бланку, що виготовлений друкарським способом та відповідає додатку №3.

Перевіряючи доводи сторони захисту про закриття провадження у справі на підставі ч.4 ст.38 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 10 липня 2024 року подала відповідну декларацію до державного реєстру декларацій.

Так, суд звертає увагу, що факт виявлення порушення- це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання інформації про таке порушення уповноваженими (особою чи органом державної влади) та не може ототожнюватися із часом зібрання усіх необхідних матеріалів перевірки. Складання адміністративного протоколу про вчинення порушення, пов`язаного з корупцією є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично є суб`єктивний виклад свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

Таким чином, складанню протоколу про адміністративне правопорушення передувала передбачена антикорупційним законодавством перевірка, а саме уповноваженими особами вживалися заходи, спрямовані на виявлення ознак правопорушення, надсилались запити щодо надання інформації та копій документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 , були отримані відповіді з вказаної установи, надалі було здійснено виклик та 07.10.2024 року уповноваженою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України були отримані пояснення від ОСОБА_1 , на підставі яких 17.10.2024 року складено протокол.

Тобто, початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли особою уповноваженою на складання протоколу зібрано та проаналізовано необхідні докази та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, датою вчинення адміністративного правопорушення слід вважати 10 липня 2024 року, а днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, слід вважати саме 17.10.2024 року, коли орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, володів повною інформацією щодо порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, до моменту складання протоколу відбувався лише збір даних та тільки з моменту виявлення особи та встановлення в її діях складу адміністративного правопорушення, складений протокол про адміністративне правопорушення, що і є моментом виявлення.

Таким чином, суд вважає доводи сторони захисту щодо закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП такими, що не заслуговують на увагу.

Зважаючи на викладене у суду відсутні сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При визначені виду та розміру адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася та приходить до переконання про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 172-6 КупАП, у мінімальному розмірі штрафу.

Керуючись ст. 172-6 ч.1, 283-284, 289, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави(р/р UA0014481, одержувач: Миколаїв ГУК/Корабельний р-н/21081100, , Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО ДКСУ: 21081100).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривень в дохід держави (р/р UA0014481, одержувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030101, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), ).

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.М. Головіна