Справа №: 148/330/25
Провадження № 3/148/221/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, раніше до адміністративної відповідальності не притягалася,

за ст. 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 675075 від 24.01.2025 року, вбачається, що 28.12.2024 близько 15:30 години в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , перебуваючи спочатку у приміщенні магазину, а потім на вулиці, умисно викрикувала в адресу ОСОБА_2 образливі вислови, що зневажають честь і гідність людини, чим вчинила правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП, дрібне хуліганство, а саме: нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнала, зазначивши про те, що її співмешканець ОСОБА_3 нещодавно влаштувався на роботу в магазин. Так 28.12.2024 року ОСОБА_2 , прийшла до її співмешканця на роботу та просила гроші на що ОСОБА_3 надав її кошти. Через деякий час, в цей самий день коли ОСОБА_1 перебувала в магазині, ОСОБА_2 повторно прийшла в магазин просити гроші у ОСОБА_4 , оскільки її співмешканець не вважає себе батьком ОСОБА_2 , вона запитала у ОСОБА_2 чого вона постійно ходить та випрашує кошти та заважає працювати та під час спілкування назвала її голодранкою, також сказала їй щоб вона сюди більше не приходила. Ця розмова відбувалася в приміщенні магазину біля дверей на протязі тридцяти секунд. На двір з магазину вона не виходила та на малолітню не кричала, нецензурною лайкою не виражалася та силу не застосовувала. 06.01.2025 працівники поліції відібрали у неї пояснення по суті, протокол у цей день на неї не складали та повідомили, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначила, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення вона присутньою не була та від підпису у протоколі не відмовлялася, оскільки їй не пропонували його підписати.

Додатково повідомила, що ОСОБА_5 мати неповнолітньої, раніше мала стосунки з її співмешканцем ОСОБА_3 , після того, як вони розстались постійно зводить наклепи з приводу того, що ОСОБА_2 їх позашлюбна дитина, але співмешканець своєю її не визнає та спілкуватись ні з дитиною, ні з її матір`ю не бажає. Зауважує, що неодноразово попереджала ОСОБА_2 , щоб та не приходила до магазину де працює її співмешканець та не вимагала у нього кошти, оскілки він тільки влаштувався на роботу, а працедавець попереджав щоб по особистих питаннях до нього на роботу не ходили. Наполягає на тому, що не давала особистої згоди на здійснення звукозапису.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Кугутюк О.В. заявив клопотання про визнання аудіо запису долученого до матеріалів справи неналежним та недопустимим доказом, оскільки йому незрозуміло яким чином він потрапив до матеріалів справи та з нього не можливо встановити причетних осіб. Зауважив, що строки притягнення до адміністративної відповідальності вже пройшли, однак ОСОБА_1 вина у вчиненні адміністративного правопорушення не визнається, просить закрити провадження в страві в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням статей 254 та 256 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що призвело до не роз`яснення прав і обов`язків особі, яка притягується до адміністративної відповідальності та з порушенням строків його складення.

У судовому засіданні малолітня потерпіла ОСОБА_2 розповіла, що у той день зранку подзвонив дідусь щоб забрати її наряджати ялинку, потім десь близько 15:00 год. вона пішла на роботу до батька, він пригостив її чаєм, дав їй гроші (100 грн) та вона пішла в магазин, але грошей не вистачило та вона повернулась до батька, щоб ще трохи взяти грошей. Але коли вона повернулась до магазину там вже перебувала жінка на ім`я ОСОБА_6 , яка почала на неї кричати та обзивати «голодранкою» та «байстрючкою», під час того, як пані ОСОБА_6 на неї кричала її подружка чи то вона ввімкнула диктофон на телефоні та записала це.

Законна представниця малолітньої потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що коли дитина прийшла додому та розказала про те, що трапилось, вона разом з дитиною одразу 28.12.2024 звернулись до поліції де написали заяву та пояснення. Повторно із заявою до поліції вже звернулися 20.01.2025.

Представник потерпілих адвокат Дунаєв І.Б. пояснив, що диск із аудіозаписом події до матеріалів справи про адміністративне правопорушення було долучено разом із повторною заявою про вчинення адміністративного правопорушення, що зазначено у додатках до заяви, просить визнати його належним, допустимим доказом та дослідити в судовому засіданні. Зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 254 КУпАП протокол складається з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Вважає що, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення строки його складення порушені не були. Просив витребувати докази перебування в поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що 28.12.2024 року він працював у магазині автозапчастин по вул. Леонтовича в м. Тульчині, близько 15.00 год. до нього прийшла неповнолітня ОСОБА_2 , яку він пригостив чаєм та дав 100 грн. і вона пішла. Потім прийшла його цивільна дружина ОСОБА_1 та вони разом знаходилися в приміщенні магазину. Через деякий проміжок часу до магазину знову прийшла ОСОБА_2 та тільки переступила поріг магазину, його дружина ОСОБА_1 перегородила їй шлях та запитала чому вона сюди постійно ходить та неповнолітня пішла. Ця подія відбувалася в середині магазину біля дверей близько 20-30 секунд, при цьому ОСОБА_1 не виражалася на адресу неповнолітньої нецензурною лайкою та силу рук не застосовувала.

Щодо пояснень від 18.12.2024 року які знаходяться в матеріалах справи пояснив, що вони писалися працівником поліції у райвідділу поліції куди його запросили близько 22.00 год. та він їх не зміг прочитати через нерозбірливий почерк та поставив підпис на вимогу поліцейського не читаючи зміст пояснень.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення та дослідивши доводи учасників справи, приходжу до таких висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст.278 КУпАП, суд серед інших питань має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту вчинення адміністративного правопорушення або виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Згідно приписів ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу. При складанні протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Таким чином, предмет судового розгляду обмежений даними вказаними в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Як вбачається із досліджених у судовому засіданні документів, що надійшли на виконання постанови про витребування доказів, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно 28.12.2024 перебували у приміщенні Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, що підтверджується витягом із Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, які були досліджені у судовому засіданні.

Також із доданого диску з відеофайлами фіксації спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 вбачається її присутність у кабінеті чергового 24.01.2025. Однак під час спілкування чергового Тульчинського РВП з ОСОБА_1 протокол складено не було права особі, відносно якої складено матеріали про адміністративне правопорушення не роз`яснювались, остання повідомляла працівника поліції, що їй необхідний адвокат та без його участі вона не бажає спілкуватися з працівником правоохоронного органу.

Також в матеріалах страви містяться пояснення ОСОБА_1 від 06.01.2024 у якому остання заперечує факт вчинення нею правопорушення, тобто як вбачається із наданих доказів на виконання Постанови від 17.02.2025, протокол від 24.01.2025 не складався в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, права останній, що передбачено ч.4 ст. 256 КУпАП, не роз`яснювалися.

Суд критично відноситься до тверджень представника потерпілих, що протокол складено 24.01.2025 оскільки 24.01.2025 було виявлено особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, в зв`язку з тим, що дане твердження спростовується зафіксованими на окремому аркуші поясненнями ОСОБА_1 від 06.01.2025 щодо обставин, які виникли 28.12.2024, тобто особу, яка вчинила адміністративне правопорушення було встановлено та відібрано у неї пояснення саме 06.01.2025, однак протокол з незрозумілих суду причин складено 24.01.2025.

У судові засідання неодноразово викликався Т.в.о. ПОГ СПОГ ВВГ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції Кучер Володимир Володимирович задля надання особистих пояснень щодо строків складення протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення щодо складання протоколу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, однак останній у судове засідання неодноразово не з`явився, причини неявки не повідомив.

Зазначене підтверджується дослідженим у судовому засіданні відео файлом на якому зафіксовано перебування ОСОБА_1 у кабінеті чергового Тульчинського РВП та змістом протоколу, в якому відсутні дані про роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності її прав, протокол не підписаний особою, відносно якої він складений, а також відсутня відмітка про отримання копії протоколу. Натомість у відповідних графах зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась від підпису, що також спростовується зафіксованою на відеозаписі розмовою, де ОСОБА_1 наполягала на складанні матеріалів про адміністративне правопорушення в присутності захисника. Однак це не враховано працівником поліції, останній не запропоновано з`явитись із захисником у визначений черговим день та час для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а складено протокол за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зазначивши при цьому, що остання відмовилась від підпису.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не містить всіх конкретних даних, та у такому вигляді через його істотні недоліки не може бути предметом судового розгляду, оскільки складений з істотними порушеннями та викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Складення даного протоколу про адміністративне правопорушення відбулось через значний проміжок з моменту виявлення особи, яка його вчинила, а тому слід вважати дії уповноваженої посадової особи непослідовними, оскільки належним було б складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення не пізніше двадцяти чотирьох годин після його виявлення та закріплення відповідних доказів про їх вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, зазначені дії посадової особи уповноваженої на складання протоколу не відповідають такій складовій принципу правової визначеності як передбачуваність застосування правових норм. Дотримання даного принципу є необхідним для того, щоб виключити будь-які ризики свавілля, наприклад, як в даному випадку, посадовою особою безпідставно не було складено протокол відразу після виявлення адміністративного правопорушення. Чинним законодавством не передбачено будь-яких випадків зволікання у часі оформлення протоколів у справах про адміністративні правопорушення, у зв`язку із чим складання протоколу через значний проміжок часу від дати виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення є недопустимим та не відповідає принципу законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 675075 від 24.01.2025, додано рапорт працівника РВП щодо отримання повідомлення про факт вчиненого правопорушення від 25.01.2025, заява про вчинення адміністративного правопорушення від 20.01.2025, пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_8 від 28.12.2024, особисті пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зазначені на окремому аркуші від 06.01.2025.

Одним з критеріїв допустимості доказів законодавець вказує отримання їх у встановленому законом порядку, у іншому випадку суд не має права взяти їх до уваги.

У зв`язку з викладеним вище, суд не бере до уваги доказ у вигляді аудіо файла долученого до матеріалів справи потерпілою стороною з огляду на таке.

Наданий в якості доказу аудіо файл щодо підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, не дає можливості встановити де, коли, між якими особами та з якого приводу відбулась зафіксована в ньому розмова, тобто файл не містить фіксації дати, часу та місця запису; не зазначено на який пристрій здійснювалась фіксація, не повідомлено особам, що здійснюється запис розмови.

Як вбачається із усталеної суддівської практики, здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення Серія ВАД № 675075 від 24.01.2025 року взагалі не зазначено, що до нього долучено диск з аудіо файлом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі №908/1120/17, для оцінки належності запису як доказу береться до уваги наявність у ньому необхідних реквізитів електронного доказу, таких як фіксація дати та часу, місця події та зазначення де знаходиться оригінал запису (постанова Верховного Суду від 31.10.2019 р. у справі №404/700/17). Подібні за змістом висновки викладені у постанові ВСУ від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведеності перед судом їх переконливості.

Із наданих медичних документів, щодо планового відвідування лікаря та отримання консультації лікаря психіатра, вбачається, що під час обстеження 02.01.2025 ОСОБА_2 була опитана за даними опитувальників GAD-7 та Спілбергера-Ханіна. Як вбачається із консультативного висновку ОСОБА_2 виявила помірний рівень тривожності за даними опитувальника GAD-7. Однак даний опитувальник не є підставою для встановлення діагнозу, він лише дозволяє попередньо запідозрити тривожний розлад та визначити рівень тривожності. Може застосовуватися лікарями первинної ланки, а також психологом, психотерапевтом. Також за даними опитувальника Спілбергера-Ханіна ОСОБА_2 під час відвідування лікаря проявила низький рівень тривожності за шкалою особистої тривожності, а за шкалою ситуативної тривожності помірний рівень тривожності.

Однак суд позбавлений можливості встановити в судовому засіданні причинно-наслідковий зв`язок між обставинами події та психологічно-емоційним станом малолітньої дитини, чи не вплинули на її психологічно-емоційний стан, якісь інші події, який психологічно-емоційний стан має дитина у повсякденному житті та які фактори можуть на нього вплинути. Клопотання про призначення експертизи або допит у судовому засіданні відповідного спеціаліста під час розгляду справи учасниками не заявлялися.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Так, санкція ст.173 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливого чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Тобто з об`єктивної сторони хуліганство, незалежно від виду відповідальності, характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної - умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.

Відповідно до Постанови, Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 року, № 10 Про судову практику у справах про хуліганство хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Таким чином, безпосереднім об`єктом є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Тому для юридичної оцінки хуліганства обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Така позиція містяться в постанові Верховного Суду від 18.06.20 року провадження №11-кп/822/544/19.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначала про тривалі неприязні стосунки з ОСОБА_5 , матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , про що остання у судовому засіданні не заперечувала. Дані не признанні відносини виникли з приводу біологічного батька неповнолітньої ОСОБА_2 , оскільки в свідоцтві про народження батьком неповнолітньої зазначений ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 вважає, що біологічний батьком являється цивільний чоловік ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , хоча у судовому засіданні останній відмовився відповідати на запитання чи являється він батьком неповнолітньої ОСОБА_10 .

Як вбачається відносини, що виникли між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та малолітньою особою мають довготривалий неприязний характер, а тому висловлювання ОСОБА_1 були сказані не на ґрунті хуліганства, або порушення громадського порядку, а на ґрунті особистих неприязних стосунків.

Відповідно до диспозиції статті 173 КУпАП, дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, але доказів таких дій, що порушують громадський порядок та спокій громадян, зі сторони ОСОБА_1 до протоколу не надано, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про спричинення матеріальної або моральної шкоди.

Крім цього суд зазначає, що строк притягнення до адміністративної відповідальності закінчився під час розгляду справи судом.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, стаття 9 КУпАП дає визначення поняттю адміністративного правопорушення (проступку) як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Слід зауважити, що винність (у формі умислу або необережності) є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.

Разом з цим, стаття 17 КУпАП визначає обставини, які виключають адміністративну відповідальність і визначає їх як перебування особи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або у стані неосудності.

Окрім того, вчинення адміністративного правопорушення не завжди тягне за собою накладення адміністративного стягнення.

Так, статтею 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Крім того, статтею 22 КУпАП передбачена можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення з обмеженням усним зауваженням на її адресу.

Також стаття 24-1 КУпАП передбачено за вчинення адміністративних правопорушень застосування заходів впливу до неповнолітніх у вигляді зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догани або сувора догани; передачі неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання, що не являється накладенням адміністративного стягнення.

Стаття 247 КУпАП передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який включає в себе: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

При цьому, підстави, передбачені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до реабілітуючих підстав закриття провадження, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з цих підстав вказує на невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за який вона притягалася до відповідальності.

Підстави, передбачені у пунктах 5-9 ч. 1 ст. 247 КУпАП відносяться до нереабілітуючих підстав, оскільки підлягають застосуванню до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.

Положеннями статті 284 КУпАП, якою визначені види постанов по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: (1) про накладення адміністративного стягнення; (2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; (3) про закриття справи.

При цьому частиною 2 ст. 284 КУпАП розширюється перелік підстав для закриття провадження у справі і, відповідно, передбачаються додаткові підстави, а саме при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, законодавцем передбачено можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у випадках, коли особа не вчиняла адміністративне правопорушення або невинувата у його вчиненні, а також у випадку, коли особа винувата у вчиненні адміністративного правопорушення, але існують інші підстави для не накладення на неї адміністративного стягнення.

Як зазначено вище, такі підстави закриття провадження умовно розділяють на реабілітуючі або нереабілітуючі підстави.

Вчинення адміністративного правопорушення в деяких випадках тягне за собою виникнення цивільно-правових правовідносин, наприклад, пов`язаних із стягненням шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням або поновленням у правах тощо.

Не встановлення вини особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, рівно як і не встановлення відсутності вини, може значно ускладнити або навіть зробити неможливим подальший розгляд цивільно-правового спору, пов`язаного з провадженням у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, законодавцем розрізняється поняття «особа, яка вчинила адміністративне правопорушення» і «особа, яка піддавалася адміністративному стягнення». Неналежне застосування цих схожих, але все ж таки різних за своєю суттю понять може призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на те, що закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП являється нереабілітуючою підставою закриття справи про адміністративне правопорушення, така підстава не може бути застосована до осіб, які не вчиняли адміністративного правопорушення, або їх вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у встановленому законом порядку. До таких осіб слід застосовувати реабілітуючі підстави закриття справи, передбачені п.п. 1-4 ст. 247 КУпАП.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, у будь-якому разі, суди (судді) мають забезпечити всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтею 280 КУпАП.

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, закриваючи справу у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП) і не встановлюючи фактичні обставини, зокрема вину особи та інші обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, суд фактично відмовляється від здійснення своєї основної функції здійснення правосуддя.

Таким чином, системний аналіз норм КУпАП вказує на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, суди, які закривають провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на відсутність повноважень на встановлення фактичних обставин справи (через закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП), все одно встановлюють певні фактичні обставини, такі як час вчинення правопорушення, час виявлення правопорушення та час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, за вимогами ст. 280 КУпАП потрібно встановлювати всі обставини, передбачені цією статтею, зокрема вину особи, перевіряти правильність правової кваліфікації її дій, чи підлягає вона взагалі відповідальності та ін., оскільки в протилежному випадку, судове рішення про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (яка є нерабілітуючою підставою) може порушити права особи, в діях якої відсутній склад правопорушення, відсутні докази її вини чи навіть події правопорушення. В таких випадках особа розраховує на судове рішення, яким вона буде реабілітована, яким буде визнана невинуватою, тобто на закриття провадження з реабілітуючих підстав.

Закрити провадження з нереабілітучих підстав або звільнити від відповідальності, можливо лише винувату особу в діях якої є склад правопорушення, в іншому випадку прийняття такого рішення є свавільним.

З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, суддя при розгляді справи має встановити об`єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку встановленому КУпАП та дати їм належну оцінку і прийти до висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, правова позиція про необхідність встановлення вини при закритті провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП існувала та застосовувалась на практиці уже протягом тривалого часу. Наприклад, ще 01.03.2006 в узагальненні ВСУ Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185 - 185-2 КУпАП) зазначалось, що у мотивувальній частині постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення має бути встановлено винність особи у вчиненні діянь, визначених статтями 185 - 185-2 КУпАП та строк, що пройшов із часу вчинення адміністративного правопорушення.

Також, існувала практика Верховного Суду України з приводу необхідності встановлення вини особа при закритті справи за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, приклад постанови Голови Верховного Суду України від 17 червня 2004 року та від 19 квітня 2005 року.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку , що закриття провадження у справі за кваліфікуючою ознакою пункту 7 ст. 247 КУпАП можливе за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

В разі якщо не встановлено факту вчинення адміністративного правопорушення особою, відносно якої складено протокол, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, з огляду на викладене вище, а також те, що складення та оформлення даної справи про адміністративні правопорушення виконано не належним чином, а зазначені вище недоліки та неповнота не можуть бути усунені в судовому засіданні та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, суд висновує про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а тому справа про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 173, 221, 247, 268, 283, 287 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі № 148/330/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КпАП України закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя О.О. Дамчук