Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/264/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Антипова І. Л.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1

визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він28.12.2024 року о 00 год. 49 хв. по вул. Івана Франка, 46 у м. Кропивницькому керував транспортним засобом «Renault KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 28.12.2024 року ЕПР 1 №206917, у якому належно викладено встановлені судом обставини правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, копією посвідчення водія на право керування транспортним засобом, відеозаписом події.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову як незаконну, необґрунтовану, а провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не переконався у достовірності доказів, які підтверджують вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не вчинивши таким чином усіх можливих дій для встановлення об`єктивної істини у справі. В обґрунтування скарги також зазначає, що він не був повідомлений належним чином щодо розгляду справи у суді

стосовно нього (викликом до суду), а тому був позбавлений можливості надати

роботодавцю виклик до суду для явки в суд. При таких обставинах, суд першої інстанції розглянув справу без надання можливості користуватися юридичною допомогою по даній адміністративній справі. Вказує на те, що на відео, яке зафіксовано з боді-камери поліцейського очевидно, що він не перебуває у алкогольному сп`янінні, при цьому поліцейським встановлено, що останній є військовослужбовець Збройних Сил України, про що неодноразово повідомляв. поліцейському. Зазначає, що він як військовослужбовець, згідно протоколу, перебував за кермом із ознаками алкогольного сп`яніння і тому за приписами ч. 3 ст. 266-1 КУпАП міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів

відповідно до порядку, встановленого ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП. Таким чином, поліцейський не є тією уповноваженою особою, яка має право здійснювати відповідну перевірку та складати протокол про адміністративне правопорушення, щодо військовослужбовця, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки вони складені з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України з грудня 2022 року, і по теперішній час, не мав можливості прибути до суду особисто чи через представника, за відсутності технічних можливостей. На засіданні суду у першій інстанції 3.02.2025 р., присутній не був, постанову суду не отримував. Зазначену обставину вважає поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року, що дає підстави для його поновлення.

21.04.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, тому апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду адміністративної справи за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що не суперечить вимогам ст. 294 КУпАП.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як убачається із матеріалів справи, постанова суду першої інстанції за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 була постановлена 03.02.2024 за його відсутності. Матеріали справи не містять даних про отримання останнім копії постанови суду. Згідно супровідного листа від 13.02.2024, копія постанови направлена ОСОБА_1 поштою. При цьому в матеріалах адміністративної справи відсутнє зворотнє повідомлення про отримання останнім копії постанови.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.

Відповідно до п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №206917 від 28.12.2024, в якому зафіксовано, що 28.12.2024 року о 00 год. 49 хв. по вул. Івана Франка, 46 у м. Кропивницькому ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я; відеозаписом, з нагрудної камери працівника поліції, який був безпосереднім очевидцем подій 28.12.2024, який містяться на цифровому носії інформації DVD-R диску, яким (відеозаписом) підтверджується: керування ОСОБА_1 транспортним засобом; виявлення працівником поліції у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння; пропозиція працівника поліції, висловлена ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу чи у закладі охорони здоров`я, на що останній відповів відмовою.

Зазначені вище докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий до адміністративної відповідальності судом першої інстанції.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Також, слід зазначити, що відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Проте, як вбачається з обставин справи та наявного технічного запису з нагрудної камери поліцейського, зафіксовано, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, під запис на нагрудну камеру працівника поліції.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , як це зазначено в апеляційній скарзі.

Дії поліцейських по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість, або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи, або притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом правильно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, - відмова від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а також, поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також, в апеляційній скарзі апелянт акцентує увагу на ту обставину, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу, а тому останній повинен нести відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами, а штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується, з чим не може погодитись апеляційний суд.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Тому, доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про помилковість направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення до Кіровського районного суду м. Кіровограда, оскільки він є військовослужбовцем і матеріали справи необхідно було направити до військової частини для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, перебуваючи військовослужбовцем строкової служби, що в силу вимог ч.3 ст.15 КУпАП, є підставою для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки ним, як військовослужбовцем не строкової служби, допущено порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, то він має нести адміністративну відповідальність на загальних підставах.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.15 КУпАП, штраф як адміністративне стягнення не застосовується при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями лише строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу.

Відсутні також і докази щодо виконання ним службових обов`язків 28 грудня 2024 року об 00 год. 49 хв. на автомобілі «Renault KANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто, враховуючи всі докази, дослідженні під час апеляційного розгляду, останній підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на загальних підставах.

Крім того, в статті 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом, отже військовослужбовці, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Враховуючи викладене, твердження апелянта про необхідність передачі матеріалів командиру військової частини для притягнення. до дисциплінарної відповідальності є безпідставними.

Апеляційний суд зауважує, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Таким чином, ОСОБА_1 28 грудня 2024 року реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При накладенні адміністративного стягнення, районний суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та призначив адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, накладене відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП та яке є справедливим.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.