Номер провадження: 33/813/894/25
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н. Л.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

представника Одеської митниці Ревенко Т.А.,

захисника особи, яка притягається до відповідальності, - Собко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Собко Сергія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2025 року у справі про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст.471 МК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст протоколу про порушення митних правил та судового рішення

17.08.2024 стосовно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0848/50000/24 за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України.

За протоколом 17.08.2024 о 00:05 в п/п «Рені-Джюрджюлєшть», м/п «Придунайський» Одеської митниці з метою перетину митного кордону, в напрямку «в`їзд в Україну», прибув автобус марки «SETRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому в якості пасажира слідувала громадянка України ОСОБА_1 , яка слідувала з Румунії до України. Під час прикордонно-митного контролю, під час огляду особистих речей ОСОБА_1 , в сумці серед особистих речей без ознак приховування було виявлено 100 пігулок з написом «СONGESTAL», які містять псевдоефедрин 60 mg. Вказана речовина відповідно до таблиці ІV списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, відноситься до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю, тобто є обов`язковою для декларування при переміщенні через митний кордон України. Таким чином, гр. України ОСОБА_1 , за позицією митниці, не заявила митному органу точні відомості про переміщувані нею через митний кордон предмети, які підлягають обов`язковому декларуванню та обмежені до переміщення через митний кордон України, що має ознаки порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 МК України.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 27.02.2025 ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. з конфіскацією предмету, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №0848/50000/24 від 17.09.2024. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Собко С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 27.02.2025 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник зазначив, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , а копію оскаржуваної постанови вона отримала 06.03.2025.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що:

-судом не враховано, що до складу «СONGESTAL» входить псевдоефедринагідрохлорид, який містить іншу хімічну назву ніж речовина «псевдоефедрин», що зазначена у таблиці ІV списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770;

- Законом України «Про лікарські засоби» не передбачено, що лікарські засоби, що містять прекурсори, відносяться до прекурсорів, оскільки перелік прекурсорів є вичерпним, до аналогічних висновків дійшов Слов`янський міськрайонний суд у справі №243/4815-16-к;

- відповідно до постанови КМУ від 23.05.2012 громадяни можуть ввозити на митну територію України лікарські засоби, які переміщуються в ручній поклажі та/або в супроводжуваному або несупроводжуваному багажі громадянина у кількості, що не перевищує п`ять упаковок кожного найменування на одну особу (крім лікарських засобів, що містять наркотичні чи психотропні речовини). Жодних вимог, що декларуванню підлягають лікарські засоби, що містять прекурсори відсутні. Засіб «СONGESTAL» не містить наркотичні чи психотропні речовини;

- ОСОБА_1 не відомі склад або необхідність рецепту за вказаним лікарським засобом та його складові; у неї були відсутні вина та умисел;

- протокол про порушення митних правил має ознаки підробки, оскільки з його змісту вбачається зміна дати протоколу;

- в матеріалах справи відсутні докази, що вказаний лікарський засіб належить саме ОСОБА_1 ;

- вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, не доведена допустимими та достовірними доказами, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення;

-сплив строк притягнення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні захисник Собко С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги, представник митниці заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на необґрунтованість її доводів та законність оскаржуваного судового рішення. ОСОБА_1 , будучі належним чином повідомленою про слухання справи, в судове засідання не з`явилась, не повідомивши суду причини своєї неявки, що з огляду на положення ч.6 ст.294 КУпАП та з врахуванням участі у судовому засіданні захисника в її інтересах, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

За правилами процесуального законодавства при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк.

Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З протоколу судового засіданні від 27.02.2025 встановлено, що в судовому засіданні взяли участь представник митниці Євдокимов Д.А. та захисник Пасічник Т.В. в інтересах ОСОБА_1 , які надавали суду свої пояснення. Оголошення тексту постанови суду здійснювалось за відсутності учасників справи, про що складена відповідна довідка від 27.02.2025.

04.03.2025 копія постанови суду доставлена до електронної скриньки захисника Пасічника Т.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1 (а.с.49).

За інформацією ЄДРСР постанова суду від 27.02.2025 надіслана до реєстру судом: 04.03.2025, забезпечено надання загального доступу: 06.03.2025.

10.03.2025 захисник Собко С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» скерував до суду апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 27.02.2025.

Враховуючи положення ст.294 КУпАП, строк подачі апеляційної скарги сплив 10.03.2025.

Разом з тим, відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, у даному випадку суд вправі застосовувати принцип аналогії закону. Найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство. Можливість застосування приписів КПК України на підставі аналогії закону до процедури провадження у справах про адміністративні правопорушення підтверджена Верховним Судом (зокрема, постановою від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020).

В сенсі положень ч.7 ст.115 КПК України, якщо закінчення строку, який обчислюється днями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Відтак, у зв`язку з тим, що останній день подачі апеляційної скарги припав на вихідний день (09.03.2025), за вимогами процесуального законодавства наступний робочий день є останнім днем подачі скарги, тобто 10.03.2025 останній день подачі апеляційної скарги в рамках цієї справи.

З урахуванням наведеного, апелянт подав апеляційну скаргу в межах строків, встановлених ст.294 КУпАП, тому відсутня потреба у вирішенні питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Дослідивши матеріали даної справи, заслухавши захисника Собко С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , представника митниці, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Положеннями ст.489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються із наступних джерел: протоколу про порушення митних правил, протоколів процесуальних дій, додатків до зазначених протоколів; пояснень свідків; пояснень особи, яка притягується до відповідальності; висновку експерта; інших документів (належним чином завірених копій або витягів з них) та інформації у тому числі тієї, що перебуває в електронному вигляді, а також товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

Згідно зі ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Дії ОСОБА_1 у цій справі кваліфіковані за ознаками порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 Митного кодексу України.

За положеннями ч.3 ст.471 МК України недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.

При цьому, вказана стаття має примітку такого змісту: «Недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор")».

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2024 о 00:05 в п/п «Рені-Джюрджюлєшть», м/п «Придунайський» Одеської митниці з метою перетину митного кордону з Румунії до України, в напрямку «в`їзд в Україну», прибув автобус марки «SETRA», р.н. НОМЕР_1 , в якому в якості пасажира слідувала громадянка України ОСОБА_1 .

Під час прикордонно-митного контролю та огляду особистих речей ОСОБА_1 , в її сумці серед особистих речей без ознак приховування було виявлено 100 пігулок з написом «СONGESTAL», які містять псевдоефедрин 60 mg.

Відповідно до таблиці ІV списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, «псевдоефедрин» відноситься до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю. Згідно примітки 1 таблиці IV списку № 1 «Переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, до цього списку також включаються солі всіх перелічених у ньому речовин у разі, коли утворення таких солей можливе.

За п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про обсяги та порядок ввезення громадянами на митну територію України лікарських засобів та спеціального дитячого харчування» за № 458 від 23.05.2012 (зі змінами) громадяни можуть ввозити на митну територію України лікарські засоби, які переміщуються в ручній поклажі та/або в супроводжуваному або несупроводжуваному багажі громадянина, у кількості, що не перевищує п`яти упаковок кожного найменування на одну особу (крім лікарських засобів, що містять наркотичні чи психотропні речовини) або у кількості, що не перевищує зазначену в наявному в особи рецепті на такий лікарський засіб, виданому на ім`я цієї особи та засвідченому печаткою лікаря та/або закладу охорони здоров`я.

Закон України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

За положеннями ч.4 ст.26 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" фізична особа має право перевозити лікарські засоби, що містять наркотичні засоби і психотропні речовини, включені до таблиць II і III Переліку, а також лікарські засоби, вироблені (виготовлені) з рослинної субстанції канабісу, придбані нею за електронним рецептом відповідно до вимог статей 27 і 28 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.197 МК України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Переліки таких товарів (із зазначенням їх опису та коду згідно з УКТ ЗЕД), а також порядок видачі відповідних дозволів та їх обігу з використанням засобів інформаційних технологій затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 ст.365 МК України закріплює, що громадяни за умови дотримання вимог МК України та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Згідно абз. 20 ст. 1 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» прекурсори - речовини, які використовуються для виробництва, виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин, включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Тобто, прекурсори це ті речовини та їх солі, на основі яких відбувається створення наркотичних засобів та психотропних речовин.

Отже, лікарські засоби, які містять у своєму складі прекурсори та їх солі, так само підпадають під обмеження, визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про обсяги та порядок ввезення громадянами на митну територію України лікарських засобів та спеціального дитячого харчування» від 23.05.2012 за № 458.

Громадянка України ОСОБА_1 митний контроль пройшла, в неї в сумці виявлений вказаний лікарський засіб, у відношенні неї складено протокол про порушення митних правил, який вона підписала без будь-яких заперечень. У зв`язку з чим не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів належності виявленого лікарського засобу саме ОСОБА_1 .

Документи, які б містили інформацію про захворювання, рецептурні призначення лікаря, інші дозвільні документи для перевезення вказаних препаратів у ОСОБА_1 на момент перетину митного кордону, були відсутні. Суду такі документи також не були надані, на що звернула увагу представник митниці в судовому засіданні апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 не заявлено митному органу точні відомості про переміщувані нею через митний кордон предмети, які підлягають обов`язковому декларуванню та обмежені до переміщення через митний кордон України. ОСОБА_1 вчинила порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 МК України, - недекларування товарів, які підпадають під встановлені законодавством обмеження щодо ввезення на митну територію України. Матеріалами справи підтверджена її вина у вчинені інкримінованого правопорушення.

Апеляційний суд констатує правильність кваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.471 МК України, за кваліфікуючими ознаками: недекларування товарів, що підпадають під встановлені законодавством обмеження щодо ввезення на митну територію України, які переміщуються громадянами.

Посилання апелянта, що виявлений лікарський засіб містить псевдоефедринагідрохлорид, що відмінний від речовини псевдоефедрин, зазначеної у таблиці ІV списку №1, не приймаються до уваги суду, оскільки псевдоефедрин є діючою речовиною, а псевдоефедринагідрохлорид його гідрохлоридною формою. Представником митниці звернута увага в судовому засіданні, що псевдоефедринагідрохлорид це сіль речовини псевдоефедрина. Речовини та їх солі, класифіковані в міжнародних конвенціях як хімічні матеріали, що використовуються для приготування наркотичних і психотропних речовин, і є прекурсорами, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю.

Санкцією ч.3 ст.471 МК України передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із застосуванням додаткового виду стягнення у виді конфіскації товарів або без такої.

За положеннями ст.ст.23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції при накладенні стягнення на особу, яка притягується до відповідальності, врахував характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 та її відношення до вчиненого, а також, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так і іншими особами, дійшов до висновку про застосування до неї стягнення у виді штрафу в межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 471 МК України, тобто в розмірі 5100 гривень з конфіскацією товару.

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.3 ст.471 МК України не передбачає накладення більш м`якого адміністративного стягнення ніж штраф у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування положень ст.22 КУпАП апеляційний суд оцінює критично, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність обраного заходу впливу меті відповідальності. Також даний принцип передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчиненого, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Згідно п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до положень МК України, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Тому суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст.22 КпАП. При цьому, слід враховувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом переміщення через митний кордон України ОСОБА_1 були лікарські засоби іноземного виробництва: пігулки «СONGESTAL» у кількості 100 шт, кожна пігулка містить у своєму складі речовину «Псевдоефедрин» 60 мг, що є прекурсором, який віднесений до списку 1 таблиці IV постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770.

Слід зазначити, що 100 пігулок вказаного лікарського засобу сумарно містять 6 г (60 мг х 100 шт.) псевдоефедрину, що відповідно до таблиці №3, затвердженої наказом МОЗ від 01.08.2000 №188, є особливо великим розміром прекурсорів, що знаходяться у незаконному обігу.

Крім того, відповідно до довідки ТОВ «Експоцентр Одеса» від 28.08.2024 за № 0407-inf орієнтовний рівень цін на медичний препарат за 1 упаковку у формі 20 капсул, станом на липень-серпень 2024 року становить 230-250 грн.

Відтак, вартість виявлених у ОСОБА_1 5 упаковок лікарського засобу становить відповідно загальну суму 1150-1250 грн.

Отже, предметом переміщення ОСОБА_1 через митний кордон є лікарські засоби, які містить у складі прекурсор, переміщення якого через митний кордон обмежено законодавством України та вимагає дотримання визначених законом правил переміщення - надання митної декларації, рецепту лікаря та ін. Враховуючи вартість та кількість предметів правопорушення, відсутність будь-яких доказів правомірного переміщення їх через митний кордон України, з огляду на те, що недотримання вимог законодавства у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного порушення, за позицією суду апеляційної інстанції його не можна віднести до малозначного.

Правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Зважаючи на викладене, вчинене порушення митних правил не є малозначним.

Склад правопорушення за ст.471 МК України відноситься до правопорушень з формальним складом, коли внаслідок вчинення протиправних дій настання шкідливих наслідків не передбачено законом і правопорушення вважається закінченим з моменту вчинення дії чи бездіяльності.

Щодо необізнаності ОСОБА_1 стосовно обмеження переміщення виявлених у неї ліків та необхідності їх декларування апеляційний суд зазначає, що презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі.

Посилання апелянта на постанову місцевого суду в іншій справі не приймаються судом до уваги, оскільки не має преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

Доводи апелянта щодо пропуску строку притягнення до відповідальності не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За положеннями ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 МК України розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через 6 (шість) місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

З матеріалів справи вбачається, що правопорушення виявлено 17.08.2024, справа отримана судом 10.10.2024 (тобто в межах 6-місячного строку), після чого строк накладення адміністративного стягнення зупинився на час розгляду справи судом, яка розглянута 27.02.2025. Отже, встановлений ч.1 ст.467 МК України строк накладання адміністративного стягнення судом не порушено.

Щодо доводів апеляційної скарги про ознаки підробки в протоколі про порушення митних правил, апеляційний суд приймає до уваги пояснення представника митниці про допущення технічної помилки у році складання протоколу, що підтверджується фіксацією події, яка мала місце саме 2024 року, та датою отримання ОСОБА_1 копії протоколу - «17 серпня 2024 року», що відображено у протоколі №0840/50000/24. Слід зазначити, що технічна помилка у даті складання протоколу про порушення митних правил за доведеності факту вчинення такого правопорушення не може бути підставою для не прийняття такого протоколу як належного доказу у справі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 Митного Кодексу України, що підтверджується доказами, які наявні у справі про порушення митних правил. Стягнення накладено в межах санкції ч.3 ст.471 МК України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, а також підстав для закриття провадження у справі.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду. Відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Собко Сергія Юрійовича - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2025 року у справі про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст.471 МК України залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А.Артеменко