ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) Хоміча Р.Г.

потерпілого ОСОБА_1

апеляційну скаргу захисника Хоміча Р.Г. на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2025 року щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, стягнуто на користь держави витрати за проведення судово інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/121-24/36336 від 29.01.2025 року у розмірі 7163,10 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 689972 від 13.12.2023 року, 12 грудня 2023 року о 22 год. 32 хв. гр. ОСОБА_2 за адресою: м. Дніпро, Чечелівський район, на перехресті вул. Майдан Озерний та Січового провулку керував транспортним засобом Citroen XSARA, держаний номерний знак НОМЕР_1 , знаходячись на головній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.3, здійснював поворот ліворуч на вул. Майдан Озерний та не надав перевагу в русі транспортному засобу Skoda Octavia Tour, держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , що здійснював рух по вул. Січовий провулок, головна дорога позначена дорожнім знаком 2.3, прямо в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.13 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Оскаржуваною постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, стягнуто на користь держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/121-24/36336 від 29.01.2025 року у розмірі 7163,10 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Також судом першої інстанції враховано, що адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_2 12 грудня 2023 року, тобто тримісячний строк накладення адміністративного стягнення сплинув, у зв`язку із чим провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Оддночасно судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_2 витрати на проведення судово інженерно-транспортної експертизи.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, вказує, що в день ухвалення оскаржуваної постанови 12.03.2025 року її текст не оголошувався та копія не вручалась учасникам справи. 18.03.2025 року копія постанови вперше надійшла на його електронну адресу, а ОСОБА_2 не направлялась взагалі. Вказує, що останній перебуває на військовій службі в зоні бойових дій, у зв`язку з чим на даний час не може самостійно звернутись до суду. Зазначає, що апеляційна скарга була сформована в системі Електронний суд 24.03.2025 року, але надіслана до суду на наступний день через нестабільний інтернет зв`язок за його місцем проживання в зоні можливих бойових дій. У зв`язку з наведеним, а також враховуючи те, що він зареєстрований та проживає на території м. Добропілля Донецької області, просить поновити строк апеляційного оскарження.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує, що оскаржувана постанова є незаконною через порушення права на захист та безпідставне стягнення з ОСОБА_2 судових витрат.

Зазначає, що 11.11.2024 року звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи, але судом було призначено судову інженерно-транспортну експертизу, іншу за видом, проведення якої доручене Дніпровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

В судовому засіданні 21.10.2024 року експерт пояснив свій висновок про неможливість відповісти на питання, вказані у постанові про призначення експертизи, зокрема, щодо швидкості руху автомобіля другого учасника ДТП, через необхідність призначення іншого виду експертизи, а саме автотехнічної.

22.02.2025 року він звернувся до суду з повторним клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи, але судом першої інстанції повторно було призначено інженерно-транспортну експертизу у Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України, висновок якої є аналогічним.

Вказує, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та учасником бойових дій, а тому витрати на проведення експертиз не можуть бути з нього стягнуті. Зазначає, що останній надав заяву про неможливість брати участь у судовому засідання через перебування на військовій службі, але незважаючи на ці обставини справа була розглянута у його відсутність.

Також зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У зв`язку з викладеним захисник вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи апелянта про те, що в день ухвалення оскаржуваної постанови 12.03.2025 року її текст не оголошувався та копія не вручалась учасникам справи, а 18.03.2025 року копія постанови була надіслана на електронну адресу захисника, а ОСОБА_2 не направлялась взагалі, - матеріалами провадження не спростовуються. Беручи до уваги, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в зоні бойових дій, у зв`язку з чим на даний час не може самостійно звернутись до суду, - є підстави для висновку про те, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини та підлягає поновленню.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та вмотивоване рішення.

Аналізуючи висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає його законним і обґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; схемою ДТП від 12.12.2023 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13.12.2023 року; карткою обліку адміністративного правопорушення від 13.12.2023 року відносно громадянина ОСОБА_2 .

Також вина ОСОБА_2 підтверджується висновком експерта Дніпровського НДІСЕ від 04 липня 2024 року, згідно якого з технічної точки зору, у заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Citroen Xsara» своїм неналежним виконанням технічних вимог п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху створив для інших учасників дорожнього руху (у даному випадку для водія автомобіля «Skoda Oktavia Tour») небезпеку для руху, а отже для водія автомобіля «Citroen Xsara» небезпека для руху не створюється, про що докладно описано в дослідницькій частині питання (Питання № 4). З технічної точки зору, у заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Citroen Xsara» своїм неналежним виконанням технічних вимог п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху позбавив себе технічної можливості запобігти технічного характеру настання ДТП - зіткнення з автомобілем «Skoda Oktavia Tour», чим створив для інших учасників дорожнього руху (уданому випадку для водія автомобіля «Skoda Oktavia Tour») небезпеку для руху (Питання 10).

Згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29 січня 2025 року №КСЕ-19/121-24/36336 з підстав, зазначених у дослідницькій частині висновку, відповісти на запитання: «Яка була швидкість руху транспортному засобу Skoda Octavia Tour, д. н. з. НОМЕР_2 у різні моменти розвитку ДТП за наявним відеозаписом?» не є можливим, що не спростовує доведеність вини ОСОБА_2 в порушенні правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції, та доведеність вини правопорушника поза розумним сумнівом.

На думку суду апеляційної інстанції, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.13 ПДР України, що перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила пошкодження транспортних засобів, а саме вбачається, що останій, на перехресті вул. Майдан Озерний та Січовий провулок, керуючи транспортним засобом Citroen XSARA, держаний номерний знак НОМЕР_1 , знаходячись на головній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.3, здійснював поворот ліворуч на вул. Майдан Озерний та при цьому не надав перевагу в русі транспортному засобу Skoda Octavia Tour, держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , що здійснював рух по вул. Січовий провулок, головна дорога позначена дорожнім знаком 2.3, прямо в зустрічному напрямку, та скоїв з ним зіткнення.

Доводи апелянта щодо того, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є обґрунтованими та спростовуються вищевказаними матеріалами справи. Також апеляційний суд звертає увагу, що на місці пригоди уповноваженою особою була складена схема місця ДТП, яка була підписана учасниками ДТП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 без зауважень, що свідчить про їх згоду з даною схемою місця ДТП.

Відтак не можна погодитись із доводами апелянта щодо необхідності закриття провадження щодо ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи, що адміністративне правопорушення було вчинене ОСОБА_2 12 грудня 2023 року, провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП було закрито судом першої інстанції 12 березня 2025 року у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, із чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення судової судової інженерно-транспортної експертизи є неможливим, оскільки він є військовослужбовцем та учасником бойових дій, а також про те, що посилання на норми КПК, що регулюють аналогічні питання, не може мати місця у судочинстві в справах про адміністративні правопорушення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2024 року було призначено судову інженерно-транспортну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, та постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року було призначено судову інженерно-транспортну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Проведення вказаних експертиз було призначено за клопотаннями захисника та з причини виникнення спору щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, який заперечував провину, при цьому надані пояснення у судовому засіданні не узгоджувались з наявними в матеріалах справи доказами, зокрема з письмовими поясненнями ОСОБА_2 . Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що у кожному випадку перед експертами ставилися саме ті питання, що були заявлені стороною захисту.

Доводи апелянта про неможливість застосування аналогії кримінального законодавства у справах про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику ЄСПЛ.

ЄСПЛ за певних умов поширює стандарти Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі КЗПЛ) для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine, заява № 17888/12); рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine, заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03); рішення від 21.01.2011 у справі «Корнєв та Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine, заява № 17444/04)), та зазначає, що на цю категорію справ поширюються гарантії ст. 6 КЗПЛ, що у свою чергу надає судам можливість у судочинстві про адміністративні правопорушення застосовувати аналогію закону, тобто застосовувати у межах своєї компетенції норми кримінального законодавства, зокрема положення КК і КПК України, які регламентують відповідні правовідносини, у випадках, коли КУпАП містить прогалини в регулюванні таких правовідносин.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» встановлено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважаються кримінальними у розумінні Конвенції.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені нормами КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 КЗПЛ.

В п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» зазначено, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував аналогію кримінального законодавства у відносинах, не врегульованих КУпАП.

Так, Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено судово інженерно-транспортну експертизу № КСЕ-19/121-24/36336 від 29.01.2025 року відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертній установі з Державного бюджету України.

Таким чином, державою понесені витрати, що підтверджується довідкою про витрати на проведення судової експертизи № КСЕ-19/121-24/36336 від 29.01.2025 року у справі про адміністративне правопорушення № 204/16721/23 (провадження № 3/204/304/24), згідно з якою вартість проведення експертизи склала 7163,1 гривень.

У даному випадку, при вирішенні питання щодо відшкодування витрат за проведення судової експертизи, суд першої інстанції вважав, що необхідно застосувати аналогію закону, а саме норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано застосував аналогію закону та стягнув з ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи у розмірі 7163,1 гривень.

Посилання апелянта на те, що судом було помилково призначено неналежну за видом судову експертизу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки перед експертом було поставлене саме те питання, на якому наполягав захисник; її проведення було доручене тій самій експертній установі, про яку останній заявив; відповідь по суті питання не було надано з огляду на недостатню інформативність наданого для дослідження відеозапису, але не у зв`язку із недоліками визначення виду судової експертизи.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом оцінюються критично, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_2 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на викладене вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника Хоміча Р.Г. залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2025 року у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця