ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП Головуючий в суді І інстанції Арчаков Д.В. Провадження № 33/819/82/25 Доповідач Кутурланова О.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя Кутурланова О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Олійник К.О.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 234694 03.09.2024 року о 18 годині ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього співмешканця ОСОБА_2 , а саме висловлювалася нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_1 могла спричинити негативні наслідки для психологічного здоров`я постраждалого, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою, 07 березня 2025 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на численні порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати та розглянути питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності згідно ст.297 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом не вірно визначено норму права, яку порушила ОСОБА_1 . Відповідно до ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства. Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» основною ознакою насильства є спільний побут або спільне проживання з особою, яка чинить це насильство. З березні 2024 року вони з ОСОБА_1 проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тому є всі підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.297 ЦК України.

ОСОБА_2 зазначив, що висловлювання нецензурною лайкою зі сторони ОСОБА_1 мають регулярний характер, поєднуються з погрозами фізичною розправою, які завжди починаються після його зауважень щодо неналежного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків по відношенню до їх спільної дитини та висловлення ним рекомендацій щодо належного виховання сина.

Закриваючи провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що між ними, як колишніми співмешканцями, які вже протягом тривалого часу спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, існують напружені відносини та взаємні образи, періодично виникають конфлікти, у яких вони з`ясовують стосунки, застосовуючи, у тому числі, нецензурну лексику, що саме по собі, за відсутності інших ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не дає підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.09.2024 року серії ВАД № 234694, 03.09.2024 року о 18 годині по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього співмешканця ОСОБА_2 , а саме висловлювалася нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_1 могла спричинити негативні наслідки для психологічного здоров`я постраждалого, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.3).

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, що складена працівником поліції ОСОБА_4 , визначено постраждалою особою ОСОБА_2 , кривдником ОСОБА_1 , а також визначено середній рівень небезпеки та винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 серії АА № 385887 від 03.09.2024 року (а.с.9-10).

У своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначав, що він проживає за адресою : АДРЕСА_1 . 03.09.2024 року о 18 год. 00 хв. колишня співмешканка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приїхала до нього додому за їхньою спільною дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час цього у них виник конфлікт на фоні питань щодо навчання, виховання та годування сина. В ході сварки ОСОБА_1 виражалась відносно нього нецензурними словами та погрожувала фізичною розправою (а.с.7).

ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначала, що 03.09.2024 року близько 18 год. 00 хв. вона приїхала за місцем проживання колишнього співмешканця ОСОБА_2 забрати сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вийшов ОСОБА_2 , почав висловлюватися нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Коли вона сиділа за кермом автомобіля, він схопив її за волосся та можливо її чимось вдарив з лівої сторони, чим саме вона не зрозуміла, чи кулаком, чи долонею. Після чого вона зателефонувала до поліції (а.с.8).

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, інспектор поліції Т.Бурцев прийняв заяву від ОСОБА_2 , де зазначено, що 03.09.2024 року приблизно о 18 год. 00 хв. колишня співмешканка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приїхала до нього додому за їхньою спільною дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між ними виник конфлікт на фоні питань щодо навчання, виховання та годування сина. В ході сварки ОСОБА_1 висловлювалася в його сторону нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. Просив поліцію прийняти міри щодо даної події (а.с.6).

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишніми співмешканцями, які вже тривалий час спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Між ними періодично виникають конфлікти, пов`язані з різним баченням у питаннях виховання та годування їх спільного малолітнього сина, під час яких вони переходять на особистості, вдаються до різких висловлювань на адресу один одного, у тому числі з застосуванням ненормативної лексики, що знайшло відображення в скріншотах їх листування в месенджері за 03.09.2024 року, долучених до справи у якості доказів.

Отже, оцінюючи наявні у справі докази окремо та в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що 03.09.2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно мав місце конфлікт, в процесі якого обома сторонами застосовувалися незензурні вислови, проте матеріали справи не містять належних доказів, що він містив ознаки домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції вбачається, що він відчуває себе впевнено, є фінансово та психологічно незалежним від думки щодо нього ОСОБА_1 , на її вислови вже давно уваги не звертає, однак йому неприємно, що в спілкуванні з ним вона почала застосовувати нецензурну лексику у відповідь на його поради, пов`язані з вихованням та годуванням їх малолітнього сина, що провокує конфлікти між ними.

З пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що вона ніколи не мала умислу на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілого. Її подейкуди різки вислови на його адресу, що інколи мають місце у словесній сутичці між ними, є лише способом захисту від його занадто нав`язливої та нетактовної поведінки щодо неї, що проявляється у надсиланні ним повідомлень без огляду на час доби, настирним нав`язуванням свого бачення у питаннях виховання та годування їх сина, постійних безпідставних звинуваченнях на її адресу.

За таких обставин, приймаючи до уваги досліджені у справі докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 234694 від 03.09.2024 року не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_2 , а й про заподіяння внаслідок цього шкоди його психічному здоров`ю.

Конфліктна ситуація між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відсутності доказів на підтвердження заподіяння або можливості заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 03.09.2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, загальними принципами здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки вона не доведена належними, допустимими та беззаперечними доказами.

Посилання ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі на притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за ст.297 ЦК України не ґрунтується на нормах КУпАП. У разі порушення його права, передбаченого ст.297 ЦК України, апелянт має право звернутися до суду за його захистом у передбаченному чинним законодавством порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо закриття провадження та відсутність складу адміністративного правопорушення, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування судового рішення та визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись положеннями статті 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду О.В. Кутурланова