Справа № 307/835/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Поковби В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2024 року накладено на ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 2 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без конфіскації транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Відповідно до постанови, - ОСОБА_1 , 26 лютого 2024 року, о 20 год. 43 хв., по вул. Садовій в с. Ганичі, Тячівського району, повторно протягом року, керував мотоциклом марки «CDX», без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимогу пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Поковба В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що апелянт не згодний із зазначеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, через порушення ним норм матеріального і процесуального права, а також допущених порушень працівниками поліції при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. Вважає, що працівниками поліції при складанні протоколу було допущено порушення вимог ст.268 КУпАП, оскільки не роз`яснили права ОСОБА_1 , чим грубо порушено його Конституційне право на користування юридичною допомогою адвоката, що призвело до безпідставного складення протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст.130 КУпАП. Вказує, що є незрозумілим походження самого відеозапису, не зазначено оригінал носія на який зроблено запис, крім цього немає жодних даних про дату здійснення вказаного відеозапису. Також зазначає, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом. Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. Також вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та суд першої інстанції безпідставно відкинув докази свідка, який підтвердив, що ОСОБА_1 не керував т/з. Зазначає, що постанов про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за керування т/з особою яка позбавлена права керування, вказана постанова скасована судом через те, що немає доказів того, що останній керував т/з.

Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 , його захисник-адвокат Поковба В.В. на розгляд справи не з`явилися. Проте адвокат Поковба В.В. направив заяву про відкладення розгляду даної справи на інший термін, мотивуючи перебуванням у відпустці за сімейними обставинами.

Апеляційним судом зазначена заява захисника до уваги не приймається, оскільки за клопотанням захисника розгляд справи вже неодноразово відкладався, а також враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП за відсутності учасників судового провадження.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції дотримав та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №488715 від 26.02.2024 слідує, що26.02.2024 року, о 20 год. 43 хв., в с. Ганичі по вул. Садовій, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП. Від підпису в протоколі та від дачі пояснення ОСОБА_1 відмовився.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, зазначений протокол складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, і у даному протоколі зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, що проявилося у відмові останнього при встановленні у нього працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Незважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 488715 від 26.02.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; рапортом поліцейського з РПП ВПД №1 Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 26.02.2024; довідкою начальника САП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 27.02.2024, згідно якої 26.05 2023 щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП; копією постанови Тячівського районного суду від 30.11.2023, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа №307/2158/23, провадження №3/307/755/23); диском із відеозаписами, на якому засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження освідчення на стан сп`яніння як на місці події, так і в медичному закладі та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та суд першої інстанції безпідставно відкинув докази свідка, який підтвердив, що ОСОБА_1 не керував т/з, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що норми діючого КУпАП та Інструкції не вимагають щоб факт керування був зафіксований на відеозаписі поліцейських, законом передбачено лише доведення такого факту доказами.

На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 26.02.2024, яка фіксувалася на бодікамери поліцейських у хронологічній послідовності. І з якого слідує, що ОСОБА_3 на запитання поліцейського відповів, що він повертається з гір на своєму мотоциклі, цього дня вживав алкоголь та відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_3 був водієм, та мав дотримуватись вимог ПДР України. Разом з цим, як слідує з відеозапису, при розмові з поліцейськими ОСОБА_3 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, тому таку позицію останнього апеляційний суд вважає способом захисту та спробою уникнути від адміністративної відповідальності.

Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, а тому є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_4 , який в судовому засіданні пояснив, що 26 лютого 2024 року в с. Ганичі, бачив ОСОБА_1 , який штовхав мотоцикл і не їхав на ньому, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №488715 від 26.02.2024 року відносно ОСОБА_1 взагалі відсутні дані про свідка ОСОБА_4 , та матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних, що ОСОБА_1 звертався з клопотанням до поліцейського про зазначення свідка ОСОБА_4 в протоколі про адміністративне правопорушення чи щодо його опитування.

На переконання апеляційного суду, є безпідставним також і посилання захисника на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки як уже зазначалось, ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. У відповідності до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 31452/735 від 09.11.2015, на підставі оформленого співробітниками поліції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, проводить огляд водія у закладі охорони здоров`я. Оскільки водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відсутність такого направлення в матеріалах справи, не свідчить про недотримання співробітниками поліції вимог вказаної Інструкції.

Щодо доводів сторони захисту, що під час складання протоколу працівниками поліції було допущено порушення вимог ст.268 КУпАП, чим грубо порушено його Конституційне право на користування юридичною допомогою адвоката, що призвело у подальшому до того, що на ОСОБА_1 безпідставно було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Наданим відеозаписом з нагрудної бодікамери працівника поліції, який є належним, допустимим та переконливим, оскільки відеозапис містить усі необхідні складові для визнання його даних доказами, зібраними в установленому законом порядку, зафіксований факт роз`яснення ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що також має місце відмітка у протоколі, що свідчить про те, що останньому були роз`яснені його права та обов`язки.

Апеляційний суд звертає увагу, що жодний нормативно-правовий акт не передбачає необхідної присутності адвоката під час проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу за результатами огляду забезпечити участь захисника, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта.

Отже, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівника поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо ОСОБА_1 , він та його захисник не зазначали, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав при складанні протоколу до компетентних органів не звертались і матеріали справи таких не містять.

Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.

Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам сторони захисту, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Отже, будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, апеляційному суду не надано.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачений законом порядок і спосіб.

ОСОБА_1 , не зважаючи на загально прийняті норми поведінки та співжиття в суспільстві, вчинив грубе порушення правил дорожнього руху. Він, як водій повинен був розуміти існуючі додаткові обмеження щодо перебування в стані наркотичного сп`яніння особами, які здійснюють керування транспортними засобами, однак знехтував та проігнорував такими обмеженнями.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст.ст. 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга адвоката Поковби В.В. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Поковби В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага