ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1839/24 Номер провадження 33/814/493/25Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., із секретарем Плаксюк І.Ю.,

за участі:

захисника адвоката Ковальчука О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Ковальчука О.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605, 60 грн. в дохід держави.

Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 07.07.2024 року, о 06.59 год., по а/д 01711871 „Соснівка-Кременчук-Горішні Плавні, керував автомобілем „Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що ПДР України не порушував, тому у працівників поліції були відсутні законні підстави для зупинення транспортного засобу.

Вказує, що керування транспортним засобом було викликане необхідністю надання першої медичної допомоги (купівля медичних препаратів та доставка до закладу охорони здоров`я) своєму сину, який страждає на розумову відсталість та в якого стався нервовий напад. Тобто його дії були зумовлені станом крайньої необхідності.

Крім того, суддею безпідставно не враховано показання свідка ОСОБА_2 , який був присутнім на місці події.

Працівники поліції, в достатній мірі не роз`яснивши підстави притягнення до адміністративної відповідальності, спровокували ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Наявний в матеріалах справи відеозапис не в повній мірі відображає обставини події, оскільки складається із фрагментів, які могли бути оброблені, а тому не являється належним доказом.

Крім того, за наявності підстав застосування положень ст.22 КпАП України, суд не звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання, в судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив.

Вислухавши захисника Ковальчука О.М., який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.

Диспозиція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 07.07.2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.07.2024 року.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції виявили у водія автомобіля „Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події чи закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився. Разом з тим вказав, що алкогольні напої вживав напередодні.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.

Доводи апелянта про те, що відеозапис неналежний доказ, є неогрунтованими.

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ніхто не заперечує, що на відео зображений саме ОСОБА_1 , транспортний засіб „Volkswagen Golf, номерний знак якого чітко проглядається, час, пора року, обставини події відповідають обставинам даної справи. При цьому відеозапис наданий уповноваженими особами СРПП ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, в зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції.

Не знайшли свого підтвердження і твердження ОСОБА_1 та його захисника про перебування в стані крайньої необхідності.

Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Будь-яких даних, що ОСОБА_1 вживав дії щодо усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода, матеріали справи не містять.

Відповідно до переглянутого відеозапису, обставин, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння було викликане необхідністю надання першої медичної допомоги своєму сину, який страждає на розумову відсталість та в якого стався нервовий напад, ОСОБА_1 працівникам поліції не повідомляв.

Будь-яких документів про перебування сина ОСОБА_1 на лікуванні стороною захисту не надано, як і квитанцій або чеків про придбання лікарських засобів 07.07.2024 року. Відсутній рецепт лікаря про необхідність придбання ліків або висновок лікаря про перебування когось із членів сім`ї ОСОБА_1 у критичному стані та необхідності негайного прийняття ліків.

При цьому, у суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначав, що ліки були необхідні дитині, а в апеляційному суді захисник стверджував, що ОСОБА_1 віз свого сина до медичного закладу для надання психологічної допомоги через нервовий зрив, який стався внаслідок ракетної атаки.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_2 зазначив, що 07.07.2024 року ОСОБА_1 попросив його допомогти зі своїм сином та з`їздити до аптеки для придбання ліків. При цьому, про необхідність надання сину ОСОБА_1 термінової медичної допомоги та його перебування у критичному стані нічого не повідомив. Крім того, відповідно до відео, ОСОБА_2 не повідомив про вказані обставини під час складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Тому, твердження ОСОБА_1 та його захисника про наявність крайньої необхідності, слід вважати способом захисту з метою уникнення відповідальності.

Доводи про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була спровокована працівниками поліції є безпідставними з огляду на таке.

З огляду на відеозапис, ознаки алкогольного сп`яніння в ОСОБА_1 працівники поліції виявили відразу після зупинки транспортного засобу, до пред`явлення вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, про що йому повідомили та зазначили. Однак, ОСОБА_1 від проходження огляду на місці та в закладі охорони здоров`я відмовився добровільно. Вказані обставини не заперечував і сам ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КпАП України та повідомлено про місце, дату та час розгляду справи. Після цього, ОСОБА_1 надав свої письмові пояснення.

Даних про те, що працівники поліції свідомо, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, створили умови, за яких він був вимушений відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, матеріали провадження не містять, що виключає ознаки провокації.

Посилання ОСОБА_1 щодо нероз`яснення працівниками поліції процедури проходження огляду та правил поведінки у разі непогодження з результатами огляду чи відмови від його проведення є безпідставними, оскільки з огляду на положення ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Твердження свідка ОСОБА_2 про те, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції вимагали неправомірну вигоду за позитивне вирішення питання щодо непритягнення до адміністративної відповідальності не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

При цьому, в разі наявності відомостей про вчинення кримінального правопорушення, особа (заявник) має право звернутися із відповідною заявою до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, в порядку, визначеному ст.ст. 60, 214 КПК України.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, сама по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.

Немає підстав і для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в зв`язку із малозначністю правопорушення оскільки згідно з приміткою до ст.22 КпАП України положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених ст.130 КпАП України.

Тому посилання щодо недоведеності вини ОСОБА_1 , а також допущення порушень в ході складання протоколу та розгляду справи в місцевому суді є надуманими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Ковальчука О.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л.В. Нізельковська