Справа № 936/83/25
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Белли В. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/182/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Белли В. М. на постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.03.2025.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 219833 від 13.01.2025 та постанови судді від 04.03.2025 вбачається, що 13.01.2025 о 11 год 05 хв у с. Скотарське Мукачівського району по вул. Центральній, 73, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння та став учасником ДТП. Огляд на стан сп`яніння у встанволеному законом порядку зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotaest Drager. Результат огляду - 2,18 %. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Белла В. М. просить постанову судді від 04.03.2025 скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова винесена з грубим порушенням процесуального законодавства, що виразилось у прийнятті судом першої інстанції незаконного рішення на підставі недопустимих доказів. Стверджує, що поліцейський безпідставно пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки в останнього не було ознак алкогольного сп`яніння і постраждалих у ДТП також не було, а також не інформував ОСОБА_1 про порядок застосування приладу Драгер, не надав сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, не зафіксував показання екрану газоаналізатора перед проведенням огляду ОСОБА_1 щодо обнулення показників попереднього огляду іншого водія, що ставить під сумнів результати огляду водія ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 заперечував факт перебування у

-2-

стані алкогольного сп`яніння, однак не зафіксовано факту непогодження з результатами огляду та бажання пройти такий у закладі охорони здоров`я, що в свою чергу свідчить і про те, що відеозапис із місця події не є безперервним. Не спростованими є пояснення ОСОБА_1 щодо порушення поліцейськими процедури огляду та положення ст. 266 КУпАП, зокрема про те, що поліцейські погодилися на прохання ОСОБА_1 провести його повторний огляд у закладі охорони здоров`я, однак по дорозі склали відносно нього протокол та доставили у місцеве відділення ТЦК та СП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Белли В. М., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки

-3-

транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 219833 від 13.01.2025, зміст якого, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Вказаним протоколом про адміністративне правопорушення встановлено, що 13.01.2025 о 11 год 05 хв у с. Скотарське Мукачівського району по вул. Центральній, 73, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння та став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Огляд на стан сп`яніння у встанволеному законом порядку зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotaest Drager. Результат огляду - 2,18 %. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується: роздруківкою тесту № 126 від 13.01.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 о 11 год 37 хв 13.01.2025 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, проміле 2,18; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням водія на огляд від 13.01.2025; додатком у вигляді СD-диска з відеоматеріалами правопорушення.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 219833 від 13.01.2025 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_1 , зазначивши, що він перебуває на медичному лікуванні та вжив препарати, які можуть викликати побічні ефекти.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським ВП № 2 (смт Воловець) Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 219833 від 13.01.2025 складено

-4-

відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність у працівників полії підстав для обмови ОСОБА_1 у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також про застосування працівниками поліції тиску чи незаконних методів примусу, які призвели до підписання ним складених щодо нього документів, у тому числі акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому своїм підписом ОСОБА_1 погодився з результатами огляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Будь-які підстави, які б свідчили про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі не зазначені й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Матеріалами справи підтверджено, що огляд водія проведений за допомогою приладу «Drаger Alcotest 6820», у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та нестійка хода. Результат огляду на стан сп`яніння 2,18 проміле.

Апеляційний суд враховує, що результат тесту ОСОБА_1 , проведеного працівниками поліції, а саме 2,18 проміле, значно перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле) та беззаперечно вказує на перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський безпідставно пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки в останнього не було ознак алкогольного сп`яніння і постраждалих у дорожньо-транспортній пригоді також не було, визнає безпідставними і такими, що не спростовують встановленого факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та порушення ним вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не свідчать про порушення процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський не інформував ОСОБА_1 про порядок застосування приладу Драгер, не надав сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, не зафіксував показання екрану газоаналізатора перед проведенням огляду ОСОБА_1 щодо обнулення показників попереднього огляду іншого водія.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на місці події, самостійно розпакував мундштук та продув у прилад «Драгер», при цьому ОСОБА_1 не вимагав у поліцейського надати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, що в свою чергу відповідно до пункту 5 розділу 2 Інструкції про порядок

-6-

виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції свідчить про те, що поліцейський не був зобов`язаний надавати ОСОБА_1 сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу «Драгер».

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що результати огляду водія ОСОБА_1 є сумнівними апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами справи.

Стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б свідчили про технічну несправність приладу «Драгер». При цьому, з роздруківки тестування вбається, що указаний прилад пройшов останнє калібрування 24.12.2024.

Неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські погодилися на прохання ОСОБА_1 провести його повторний огляд у закладі охорони здоров`я, однак по дорозі склали відносно нього протокол та доставили у місцеве відділення ТЦК та СП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 наполягав на проведенні повторного огляду в закладі охорони здоров`я, і що поліцейські доставили його у місцеве ТЦК та СП.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявний у справі відеозапис не є безперервним апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 за № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними на окремі файли, а відеофіксація не здійснювалася безперервно від зупинки транспортного засобу до закінчення складення працівниками поліції протоколу, не є підставою для закриття провадження по справі, оскільки відеозаписом чітко підтверджуються обставини, викладені у протоколі, а саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який останніми не заперечується, а також факт проходження огляду на стан сп`яніння, з

-6-

результатами якого ОСОБА_1 погодився, підтвердивши це своїми підписами в акті огляду та роздруківці тестування, не зазначивши будь-яких зауважень з приводу цього. Отже, підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису з наведених в апеляційній скарзі підстав у суду немає, а тому такі твердження апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи беззаперечно доведено факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, а такий факт стороною захисту не спростовано.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не заявлялось клопотання про витребування будь-яких доказів або виклику та допиту працівників поліції чи інших свідків з метою з`ясування та встановлення інших обставин, ніж ті, які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, у тому числі щодо обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не на місці дорожньо-транспортної пригоди, а в іншому місці, а також щодо можливої несправності технічного приладу «Драгер».

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обгрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Обгрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

-7-

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, визначене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Тому, надані стороною захисту копії свідоцтв про народження, які свідчать про наявність у ОСОБА_1 двох дітей, не дають підстав для зміни ОСОБА_1 накладеного на нього адміністративного стягнення.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необгрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Белли В. М. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обгрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Белли В. М. залишити без задоволення, а постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.03.2025 щодо ОСОБА_3 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя