Справа № 331/997/25
Провадження № 3/331/530/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Кольц Д.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції за протоколом серії ЕПР1 №234916 від 31.01.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до опису протоколу серії ЕПР1 №234916 від 31.01.2025 року 31.01.2025 о 11-08 годин в м. Запоріжжя, вул. Троїцька біля буд. 48 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL ASTRA державний номерний знак НОМЕР_2 , при цьому будучи позбавленим права керування. Правопорушення вчинено повторно протягом року, гр. ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП постановою ЕНА №1395063 від 07.02.2024 року, таким чином порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, таким чином стосовно ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судове засідання 13.03.2025, 10.04.2025 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу вказану в протоколі, а також повідомлявся про слухання справи шляхом смс-повідомлення.

Крім того, відомості про час розгляду справи оприлюднені на офіційному сайті Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, який є загальнодоступним. При цьому, ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність в суді справи про адміністративне правопорушення стосовно нього. Так, ОСОБА_1 був обізнаний щодо вищевказаної події, йому було повідомлено, у вчиненні якого адміністративного правопорушення йому висувається обвинувачення, тому, зважаючи на це, він мав реальну можливість та нагоду хоча б поцікавитись про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Стаття 7 КУпАП України вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до Глави 21 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не виконує процесуального обов`язку щодо своєчасної явки до суду за викликом, не повідомляє про причини неявки, клопотань по відкладення розгляду справи із зазначенням причин неможливості розгляду справи не надає, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши протокол та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Згідно визначення поняття водій, яке надане у Правилах дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч. ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною четвертою статті 126 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Частиною п`ятою статті 126 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно відеозапису із нагрудної камери поліцейського 474972, 470559, поліцейські розмовляючи між собою домовляються змусити водія перемістити транспортний засіб, для того, щоб його рух був зафіксований на відеозаписі, оскільки уже вважали, що водій не має водійського посвідчення. Відеозаписом зафіксовані вказівки поліцейського водієві перемістити автомобіль у просторі. Після фіксації руху автомобіля на нагрудну камеру, поліцейський ніби перевіряє наявність водійського посвідчення у ОСОБА_1 та на питання чи є в останнього право керувати автомобілем, ОСОБА_1 повідомляє, що посвідчення в нього не має.(«11:16:13»).

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію" завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з вимогами п.1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Піл час судового розгляду встановлено, що працівники поліції під час складання вказаного протоколу не дотримались вищезазначених вимог закону.

Для оцінки ситуації необхідно проаналізувати рішення ЄСПЛ, зокрема винесені ним в справах: «Раманаускас проти Литви» (скарга № 74420/01); «Люди проти Швейцарії» (скарга № 12433/86); «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (скарга № 25829/94); «Ваньянь проти Російської Федерації» (скарга № 53203/99); «Калабро проти Італії» (скарга № 59895/00).

З наведених рішень випливає, що при визначенні, чи мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з провокацією злочину, ЄСПЛ оцінює ситуацію на предмет наявності ознак підбурювання особи до скоєння злочину співробітниками правоохоронних органів.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наводив визначення провокації, зокрема, дане ним у вирішенні по справі «Раманаускас проти Литви»: «Провокація з боку поліції відбувається в тих випадках, коли співробітники правоохоронних органів або особи, що діють за їх дорученням, не обмежуються розслідуванням злочинної діяльності переважно пасивно, а впливають, підбурюють до вчинення злочину, яке інакше не було б скоєно, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази його здійснення і почати кримінальне переслідування».

При визначенні того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого скоєння злочину, ЄСПЛ розглядає два фактори:

- наявність підстав для проведення відповідних заходів;

- роль співробітників правоохоронних органів в скоєнні злочину.

Відповідно до сформованої позиції ЄСПЛ - державний інтерес не можна використовувати в якості обґрунтування використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів.

Що стосується ролі співробітників правоохоронних органів в скоєнні злочину, то ЄСПЛ розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи «приєдналися» вони до злочину, який особа вже розпочала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку.

Таким чином, потрібно в даній ситуації взяти до уваги наступні обставини:

- підставу для зупинки;

- поведінка працівника поліції;

- ознаки сп`яніння водія;

- дії водія щодо пропозиції працівника поліції пройти огляд на встановлення стану сп`яніння.

Переглядом відеозапису також встановлено, що протокол складався без присутності ОСОБА_1 , а всі питання, поставлені ОСОБА_1 щодо наявності в останнього посвідчення водія, були формальністю, основною метою усіх дій було складання протоколу.

Отже, дії поліцейських були спрямовані не на запобігання чи припинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а на формування доказів для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відбулась провокація з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Отже враховуючи, що з боку працівників поліції була провокація у вигляді спонукання особи до вчинення адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про те, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 8, 27, 34, 35, 247, 283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Д.М. Кольц