Тарутинський районний суд Одеської області
_____________________________________________________________________________________
Справа № 514/521/25
Провадження по справі № 3/514/313/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року с-ще Бессарабське

Суддя Тарутинського районного суду Одеської області Кравченко П.А., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Височанське Тарутинського району Одеської області, громадянки України, проживаючої в будинку АДРЕСА_1 , місце роботи НОМЕР_1 прикордонний загін, інспектор прикордонної служби 1 категорії групи інспекторів прикордонного контролю віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б)

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Тарутинського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №294003 від 14 квітня 2025 р. встановлено, що 28.03.2025 о 02 год. 58 хв. здійснено випадковий постріл з АК-74 віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » під контролем п/н «ЧП» штаб - сержанта ОСОБА_1 , за неналежний контроль.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги статей 11,16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, пп.6 п.2 розділу 2 «Інструкції про службу п/н ДПС» затвердженої Наказом МВС України від 19.10.2015 р. №1261, абз. 2, пп7, п.2 р. ІІ «Інструкції про службу п/н ДПСУ» №1261, абз.39 пп 4 п.5, розділу ІІ «Інструкції про службу п/н ДПСУ» №1261, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме: порушення правил несення прикордонної служби, вчинене в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєному адміністративному правопорушенні не визнала.

Дослідивши письмові докази в справі, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Адміністративним порушенням відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП визнаються дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме, недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до приписів, викладених у частинах 1 і 2ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Диспозиція ч.2 статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується - виною у формі необережності: коли особа, яка його вчинила, не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Диспозиція ст. 172-15 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, невиконання яких вважається недбалістю.

Матеріали справи не містять будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

За таких обставин, з урахуванням наведеного, вважаю, що наданими суду матеріалами не доведено наявності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної та об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а відповідно до чинного законодавства відсутність хоча б однієї ознаки, яка характеризує суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну або об`єктивну сторону адміністративного проступку, свідчить про те, що дане правопорушення скоєне не було.

Оцінюючи надані суду докази та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 , суд враховує, що об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд у постанові від 21.05.2021 у справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Сам по собі протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення від 14 квітня 2025 р. року не може бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Окрім того, долучені до протоколу матеріали, не відповідають критерію переконливості та достатності і, відповідно, не доводять, поза розумним сумнівом, вину ОСОБА_1 у вчинення інкримінованого правопорушення.

З положень ст. 251 КУпАП слідує, що тягар доказування події адміністративного правопорушення покладено на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, та суд не вправі самостійно віднаходити докази та здійснювати інші дії на встановлення винуватості особи.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості й на особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист та спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Згідно зі ст. 284 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведені обставини, матеріали справи відносно ОСОБА_1 не містять безумовних та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, що виключає провадження у справі та підлягає закриттю.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір у порядку ст. 40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, ч. 2 ст. 172-15, п. 1 ч. 1 ст. 247 ст. ст. 251, 252, 280, 283- 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Тарутинський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя П.А. Кравченко