Справа № 932/1071/25
Провадження № 3/932/410/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Юдіна Н.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділу поліції № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 204346 від 24.12.2024, близько 14 год 40 хв, 24.12.2024 за адресою с. Іллінівка, Краматорського району по вул. Чапаєва, буд. 5, водій ОСОБА_1 , керував автобусом Рута 25 д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєння дорожньо-транспортної пригоди за його участі, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, вживав алкоголь, чим порушив вимоги п.2.10.є Правил дорожнього руху України. Так, ОСОБА_1 , інкриміноване правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від останнього до суду не надходило.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003).

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Отже, суд виконав всі можливі заходи для виклику ОСОБА_1 у судове засідання, враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При прийнятті остаточного рішення у справі суд досліджує докази, які знаходяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол серії ЕПР1 №204346 від 24.12.2024; відео з бодікамер патрульної поліції; довідку до протоколу, згідно з якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП протягом року не вчиняв; копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 204337 від 24.12.2024 за ст. 124 КУпАП, складеного щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно з яких ОСОБА_1 за ст. 63 КУпАП відмовився від дачі будь-яких пояснень; витяг з журналу, відповідно до якого ОСОБА_1 , 24.12.2024 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з відеозапису з боді камери, долученої до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , відеозапис було зроблено невідомою людиною, яка не представилась, у приміщенні схожому на палату у лікарні, де на ліжку у лежачому положенні спиною до камери лежав чоловік, який односкладно відповідав на запитання, які були пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою та керуванням у нетверезому вигляді. З відеозапису не зрозуміло чи людина перебуває у стані алкогольного сп`яніння, чи під впливом лікарських препаратів, чи їй погано і вона потребує допомоги.

Також з наданого відеозапису вбачається, що невідома особа повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол, зокрема, за саме керування у нетверезому виді, що йде прямо у розріз с обвинуваченням у протоколі, оскільки згідно з протоколу ОСОБА_1 інкриміновано порушення ч. 4 ст. 130 КУпАП вживання алкоголю особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю.

Разом з цим, під час роз`яснення прав ОСОБА_1 як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності було проговорено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України, без належного підтвердження того, що ОСОБА_1 зрозумів права, з якими його було ознайомлено.

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що такий доказ не може бути належним та допустимим.

Разом із цим, на підтвердження перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння наданий витяг журналу із записом діагнозу з яким до лікарні поступив ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 12, 13 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, у разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов`язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Відтак, долучений документ на підтвердження стану алкогольного сп`яніння до протоколу більше схожий на журнал реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, додатку 5 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 21 розділу IІI), що у свою чергу не є належним висновком лікаря щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння водія.

На відміну від дотримання зазначеної діючої норми, яка регулює процесуальний порядок проведення медичного огляду з невідхильним дотриманням процедури, яка дозволяє достеменно встановити стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу належним спеціалістом із засвідченням такого висновку лікаря відповідним документом, співробітниками поліції було надано фотокопію журналу/медичної книги, без штампів медичного закладу або засвідчувального підпису лікаря, який готував медичний висновок щодо стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, суд не може сприймати такий документ, як належний та допустимий доказ підтвердження находження ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.10.є. Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до ч. 4 ст. 130 КУпАП, вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду,

тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб.

Суд, зберігаючи безсторонність позбавлений можливості самостійно збирати докази на користь будь-якої із сторін провадження.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статті 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

З огляду на викладене, складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 4 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 не доведено.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутності в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 24, 27, 33, 38, 130, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутності в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.М. Юдіна