Справа № 309/3832/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/741/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 08.08.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , фізична особа-підприємець, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 285413 від 16.07.2024 та постанови судді від 08.08.2024 вбачається, що 15.07.2024 приблизно о 18 год 10 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м. д. н. п. Яблунівка) на околиці населеного пункту Вишково Хустського району Закарпатської області, на напрямку 207 прикордонного знаку, на відстані близько 7000 метрів до державного кордону в межах контрольованого прикордонного району (територія Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області), було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме: на неодноразово повторювані законні вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби України зі складу прикордонного наряду «Контрольний пост» зупинити транспортний засіб у визначеному місці та пред`явити документи, що посвідчують його особу, проігнорував і не виконав та продовжив рух у напрямку н.п. Вишково, чим порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003, п. 10, 11 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 28.07.1998, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 08.08.2024 скасувати та закрити провадження у справі. Стверджує, що суд відмовив у задоволенні його клопотання про відео фіксацію судового засідання, не надав йому можливості залучити захисника та ознайомитися з матеріалами справи. Також суд безпідставно взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення та пояснення зацікавлених осіб,

-2-

залишивши поза увагою його доводи, викладені у запереченні, при цьому не навівши відповідних мотивів, з яких відхилено ці доводи. Разом з тим, звертає увагу на відсутність у матеріалах справи фото- та відео фіксації події, що мала місце на території, яка не має жодного відношення до державного кордону, оскільки відстань до державного кордону становить приблизно 14 км, що свідчить про незаконність будь-яких вимог працівників прикордонної служби на цій території.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber». Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв, даних про поважність причин неявки не надав. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Приписами до ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

-3-

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 285413 від 16.07.2024 вбачається, що 15.07.2024 приблизно о 18 год 10 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м. д. н. п. Яблунівка) на околиці населеного пункту Вишково Хустського району Закарпатської області, на напрямку 207 прикордонного знаку, на відстані близько 7000 метрів до державного кордону в межах контрольованого прикордонного району (територія Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області), було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме: на неодноразово повторювані законні вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби України зі складу прикордонного наряду «Контрольний пост» зупинити транспортний засіб у визначеному місці та пред`явити документи, що посвідчують його особу, проігнорував і не виконав та продовжив рух у напрямку н.п. Вишково, чим порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003, п. 10, 11 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 28.07.1998, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

З протоколу також вбачається, що його зміст доведений до ОСОБА_1 , права передбачені ст. 63 Конституції України йому роз`яснені, послуг перекладача та захисника не потребує, однак ОСОБА_1 у присутності свідків від підпису у протоколі та надання пояснень з приводу обставин події відмовився.

Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 15.07.2024 (а. с. 2), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 15.07.2024 (а. с. 3), письмовими поясненнями начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_3 та інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_4 (а. с. 4, 5).

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_4 був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та/або у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість представників прикордонної служби, які затримали ОСОБА_1 за порушення ним вимог ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», п. 10, 11 Положення про прикордонний режим, відтак склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . У підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

-4-

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що працівники прикордонної служби діяли у межах наданих їм повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до відмови від надання письмових пояснень з приводу обставин, що мали місце.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складенні адміністративних матеріалів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказам та обґрунтовано визнав їх такими, що підтверджують вину ОСОБА_1 у порушенні вимог ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», п. 10, 11 Положення про прикордонний режим та доводять факт вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення та пояснення зацікавлених осіб, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє, оскільки матеріали справи не містять відомостей про зацікавленість осіб, письмові пояснення яких містяться у справі, та які склали щодо ОСОБА_1 адміністративні матеріали, у результатах розгляду цієї справи.

Із цих підстав, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи ОСОБА_1 , викладені у запереченні, при цьому не навівши відповідних мотивів, з яких відхилено ці доводи.

Як такі, що не дають підстав для скасування постанови суду першої інстанції та не впливають на висновки про доведеність вини ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відео фіксацію судового засідання, не надав йому можливості залучити захисника та ознайомитися з матеріалами справи. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що КУпАП не містить норм, які б зобов`язували суд проводити судові засідання у справах про адміністративні правопорушення з обов`язковою звуко-, чи відео фіксацією. Між тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з письмовим клопотанням про здійснення звуко-, чи відео фіксації судового засідання чи ознайомлення з матеріалами справи або залучення захисника. При цьому, береться до уваги те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості залучити захисника для захисту своїх інтересів, однак не зробив цього як під час розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду.

Не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП і доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи фото- та відео фіксації події. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що вина ОСОБА_1 беззаперечно підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, які покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та які визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, і є такими, що не викликають сумніву.

-5-

Доводи апеляційної скарги про те, що подія мала місце на території, яка не має жодного відношення до державного кордону, оскільки відстань до державного кордону становить приблизно 14 км, що свідчить про незаконність будь-яких вимог працівників прикордонної служби на цій території, апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами.

Пунктом 10 Положення про прикордонний режим передбачено, що особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Відповідно до п. 11 цього Положення з метою виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та незаконною міграцією у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району, уповноважені особи Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також члени громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону мають право відповідно до Законів України «Про Державну прикордонну службу України» та «Про дорожній рух», у разі потреби зупиняти та оглядати транспортні засоби

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що подія мала місце на околиці населеного пункту Вишково Хустського району Закарпатської області, на напрямку 207 прикордонного знаку, на відстані близько 7000 метрів до державного кордону, зокрема у межах контрольованого прикордонного району (територія Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області).

-6-

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 як громадянин України зобов`язаний був виконувати законні вимоги працівників прикордонної служби, однак як встановлено матеріалами справи на неодноразово повторювані законні вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби України зі складу прикордонного наряду «Контрольний пост», зупинити транспортний засіб у визначеному місці та пред`явити документи, що посвідчують його особу, ОСОБА_1 проігнорував і не виконав та продовжив рух у напрямку н.п. Вишково, внаслідок чого 15.07.2024 приблизно о 18 год 10 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м. д. н. п. Яблунівка), був виявлений та затриманий.

Указані факт свідчать про вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону.

Тому, апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень при складанні щодо ОСОБА_1 адміністративних матеріалів та невідповідності складеного щодо нього протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, які б давали підстави для скасування оскаржуваної постанови та повернення матеріалів справи для належного оформлення, у зв`язку з чим доводи та вимоги апеляційної скарги визнаються безпідставними, необґрунтованими і такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол у повній мірі за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і в ньому відображені всі необхідні та передбачені цією нормою відомості.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану апеляційна скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу ОСОБА_1 не заявлялось, а не з`явившись на розгляд апеляційної скарги без поважних причин, ОСОБА_1 позбавив себе можливості під час апеляційного розгляду надати докази у спростування висновків суду першої інстанції та підтвердження доводів апеляційної скарги, а також заявити обґрунтовані клопотання про витребування таких доказів.

-7-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 08.08.2024 щодо нього,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя