Справа№464/2058/25
пр.№ 3/464/850/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року суддя Сихівського районного суду м. Львова Дулебко Н.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №451068 від 24.03.2025, ОСОБА_1 20.03.2025 приблизно о 16:00, перебуваючи за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 , наніс неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , удари рукою в ділянку поясниці, чим вчинив щодо неї домашнє насильство фізичного характеру.

Під час розгляду протоколу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 обставини, викладені в протоколі, заперечив та надав показання про те, що 20.03.2025 в нього, ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_2 дійсно відбувся побутовий конфлікт через відмову останньої повідомити пароль від мобільного телефону, який вона без дозволу взяла в бабусі та з якого вела листування з невідомими особами. На наступний день падчерка звернулася до шкільного психолога і сказала, що вітчим її побив, після чого психолог викликала працівників поліції. Вважає, що ОСОБА_2 зробила це через свою надмірну емоційність та імпульсивність, а також незгоду з постійним контролем її дій з боку матері та вітчима. Повністю спростовує надані ним раніше письмові пояснення, оскільки насправді падчерку не бив, а лише під час сварки випадково зачепив. Станом на цей час конфлікт повністю вичерпано.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_2 за участі законного представника ОСОБА_3 надала показання про те, що 20.03.2025 між нею, матір`ю та вітчимом виник конфлікт через те, що матір та вітчим намагалися з`ясувати пароль від її телефона, в якому вона вела особисте листування в соціальних мережах та заборонених для дітей сайтах, але це приховувала. Повідомила, що мати заборонила їй користуватися мобільним телефоном через проблеми з навчанням, але вона її не слухала і взяла інший телефон у бабусі без відома останньої. З цього телефона вела листування в чаті з людьми з інших країн. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_1 не наносив їй ударів, а лише злегка випадково зачепив. Зазначила, що звернулася до шкільного психолога через поганий емоційний стан та значно перебільшила обставини ситуації, що відбулася 20.03.2025 з метою змусити матір та вітчима повернути їй мобільний телефон. Надані письмові пояснення та форму оцінки ризиків домашнього насильства працівники поліції формували поспіхом, через те вона не повністю розуміла суть та зміст таких документів та зазначила інформацію, що не відповідає дійсності. З вітчимом в неї приязні та довірливі стосунки, до цього подібних конфліктів між ними не виникало. Відносини між ними повністю налагодилися, вказаний конфлікт вичерпано, жодних претензій до нього вона не має.

Законний представник ОСОБА_3 надані ОСОБА_2 пояснення повністю підтвердила та додатково зазначила, що дочка категорично не сприймала контролю та таким чином намагалася висловити свій протест. Станом на цей час відносини між ними налагодилися.

Заслухавши показання учасників розгляду, оглянувши матеріали справи, встановлено наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Так, стаття 173-2 КУпАП за своїм змістом є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 173-2 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, зокрема Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Установлений факт сварок і непорозумінь свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства (постанова Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 545/744/19).

Для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

Конфлікт це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

З пояснень учасників розгляду та матеріалів справи судом встановлено факт відсутності взаєморозуміння між матір`ю, вітчимом та дочкою, яка приховала факт спілкування з невідомими особами в соціальних мережах та заборонених для дітей сайтах. Однак наявність конфлікту на побутовому ґрунті свідчить лише про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах, однак не підтверджує факту вчинення домашнього насильства.

Сам по собі побутовий конфлікт не є домашнім насильством у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та автоматично не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУАП.

Разом з тим, існування належних, допустимих та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 застосовував фізичну силу щодо ОСОБА_2 та заподіяв тілесні ушкодження, в ході розгляду справи не встановлено.

Факт звернення до правоохоронних органів щодо вчинення домашнього насильства без доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

В ході розгляду справи неповнолітньою потерпілою за участі її законного представника матері ОСОБА_3 спростовано надані раніше письмові пояснення. ОСОБА_3 додатково вказала, що дочка категорично не сприймала контролю та таким чином намагалася висловити свій протест.

Письмові пояснення шкільного психолога та класного керівника неповнолітньої потерпілої, які і викликали працівників поліції, були надані виключно зі слів ОСОБА_2 , яка таким чином мала намір змусити матір та вітчима повернути їй мобільний телефон.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що 20.03.2025 приблизно о 16:00 між ОСОБА_1 та його падчеркою ОСОБА_2 відбувся побутовий конфлікт, який у діях та наслідках, що можна кваліфікувати як домашнє насильство, не проявився.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази, які в сукупності та взаємозв`язку поза розумнім сумнівом доводили б винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства за вказаних у протоколі обставин, провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП

Керуючись статтями 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Назарій ДУЛЕБКО