Провадження № 33/824/2154/2025 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст.184 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 квітня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Павлова Ігоря Геннадійовича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , проживаючої адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23 серпня 2024 року серії ВАВ № 581641, 23 серпня 2024 року близько 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в квартирі де вони проживають брудно, розкидане взуття, одяг та пляшки з-під алкоголю, відчувається неприємний запах алкоголю, умови для проживання малолітньої дитини відсутні. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила порушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1700 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Павлов І.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду через її незаконність та не обгрунтованість та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Павлов І.Г. вказує на те, що факти, викладені у постанові про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі ч. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також адвокат Павлов І.Г. просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що повний текст оскаржуваної постанови отримано захисником лише 26 лютого 2025 року.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_1 адвоката Павлова І.Г. щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Судом встановлено, що розгляд справи відбувся у судовому засіданні, під час якого був присутній адвокат Павлов І.Г. Разом із тим, копію оскаржуваної постанови не було видано захиснику, який двічі звертався до суду з відповідними заявами (а.с 32, 36).

Лише 26 лютого 2025 року Павлов І.Г. отримав постанову суду, на яку подав апеляційну скаргу 07 березня 2025 року. Зазначене підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно до яких оскаржувана постанова направлена судом в реєстр лише 24 лютого 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125364975).

За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення, яке не було виготовлене вчасно та не надавалось захиснику, має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Павлова І.Г., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція сформульована в ч. 1 ст. 184 КУпАП норми є бланкетною, тобто такою, що не називає конкретних ознак правопорушення, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність. При прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку саме і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Стаття 150 Сімейного кодексу України встановлює такі обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 184 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 23 серпня 2024 року близько 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в квартирі де вони проживають брудно, розкидане взуття, одяг та пляшки з-під алкоголю, відчувається неприємний запах алкоголю, умови для проживання малолітньої дитини відсутні.

Отже, ОСОБА_1 обвинувачується у не виконанні своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Будь-яких об`єктивних доказів, в тому числі пояснень свідків, які б давали можливість встановити вину ОСОБА_1 та довести об`єктивну сторону правопорушення, яке полягає в ухиленні від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, матеріали справи не містять, як і доказів на підтвердження її перебування 23 серпня 2024 року у стані алкогольного сп`яніння.

Наявні у матеріалах справи фотографії не містять пляшок з під-алкоголю, про які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, місцевий суд не звернув увагу, що 22 грудня 2022 чоловік ОСОБА_1 та батько малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_4 року зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі смт. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, про що надані сповіщення сім`ї №38, Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. ОСОБА_1 має діагноз гострі поліморфні психотичні розлади без симптомів шизофренії, що підтверджується випискою з історії пацієнта від 15 жовтня 2024 року, у серпні - вересні 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Психіатрія» (довідка №904/2061 від 05 вересня 2024 року).

Лише протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 581641 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та рапорт інспектора СЮП ВП Печерського УП ГУНП у місті Києві не можуть бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 .

Постановляючи оскаржувану постанову місцевий суд не сформулював обвинувачення, яке визнано судом доведеним та не вказав які ж конкретно дії чи бездіяльність вчинено чи допущено ОСОБА_1 та чим це підтверджується. Не зазначено про такі дії чи бездіяльність і у протоколі про адміністративне правопорушення.

Взявши до уваги пояснення від імені ОСОБА_1 в якому вона визнає свою вину, місцевий суд не звернув уваги, що визнання особою своєї вини, не може бути покладено в основу обвинувачення, за умови, що воно не підтверджується іншими наявними доказами.

Крім того, пояснення на яке послався суд не підписано ОСОБА_1 , а отже взагалі не могло бути взяте судом до уваги.

Наявність у квартирі ОСОБА_1 на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення бруду, розкиданого взуття, одягу з огляду на сімейні обставини та стан здоров`я особи, що притягується до адміністративної відповідальності не можуть свідчити про умисність її дій, що направлені на ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини.

Зазначене свідчить про не доведеність суб`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що має наслідком відсутність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення загалом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 245, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Павлова Ігоря Геннадійовича задовольнити.

ПостановуПечерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв