Справа № 145/52/25
Провадження № 33/801/383/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника адвоката Козирєва Ігоря Миколайовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення за цією статтею у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 605 грн. 50 коп.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У скарзі зазначає, що за кермом автомобіля перебувала її сестра, з якою у неї в автомобілі виник конфлікт. Після того, як її сестра покинула автомобіль та залишила її саму, то під`їхали працівники поліції, в яких вона попросила допомоги. Оскільки відео чи фото фіксації суду надало не було, встановити будь-які обставини не можливо. Другий екіпаж поліцейських, який пізніше під`їхав на місце, не встановлював та не озвучував їй будь-яких ознак алкогольного сп`яніння. Отримавши її згоду на проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський мав доставити її до медичного закладу, а не відмовляти її від проходження огляду. Поліцейським порушено порядок освідування особи на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Козирєва І.М., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №209836, складеному інспектором ВП №2 (м. Гнівань) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Тишкунь А.О., 01 січня 2025 року о 00 год. 10 хв. в м. Гнівань по вул. Соборна водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Renault Clio», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку за допомогою приладу «Драгер 6810». Проба позитивна, результат 1,80‰. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9. а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).

Цифровий показник приладу «Drager Alcotest 6810» становить 1,80 ‰, що відображено у роздрукованих на папері показниках спеціального технічного засобу та зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3,6).

У підпункті а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, в тому числі, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУПАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та надав їм правову оцінку.

Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що докази на підтвердження факту керування нею транспортним засобом у матеріалах справи відсутні. Як пояснила у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , до моменту зіткнення з перешкодою (бордюром) саме вона керувала автомобілем. Тому ОСОБА_1 вважає, що вона не може бути суб`єктом даного адміністративного правопорушення.

Однак, вказана позиція ОСОБА_1 відхиляється апеляційним судом з наступних підстав.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт перебування її в стані алкогольного сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» від 23 грудня 2005 року № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №209836 від 01 січня 2025 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій, яким є ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловила.

Дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського апеляційним судом встановлено, що на ньому дійсно не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .. Відеозапис розпочинається з того моменту, як екіпаж патрульної поліції під`їжджає на місце події, де вже знаходився інший патрульний екіпаж разом із ОСОБА_1 та іншими двома особами (чоловіком та жінкою, як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ). На запитання поліцейського: «Що трапилося ?» інший поліцейський відповів: « ОСОБА_5 їхала, трохи не розрахувала». Протягом всього часу відеофіксації поведінка ОСОБА_1 стверджувала про те, що саме вона керувала транспортним засобом та здійснила наїзд на перешкоду (бордюр). Так, ОСОБА_1 на запитання поліцейського повідомила, що в неї «не розмерзлися вікна», вона їхала додому, живе через два метри від місця пригоди (00 год. 34 хв.). Також пізніше на запитання поліцейського: «Куди це ви вирішили виїхати ?» ОСОБА_1 відповіла: «Та додому» (00 год. 47 хв). Поліцейський неодноразово звертався до ОСОБА_1 як до «водія» (00 год. 34 хв., 00 год. 35 хв., 00 год. 41 хв., 00 год. 43 хв., 00 год. 55 хв.) та повідомив, що на суді вона зможе пояснити куди саме вона їхала. Будь-яких заперечень щодо того, що саме вона є водієм та перебувала за кермом автомобіля ОСОБА_1 не висловлювала. Також не повідомляла поліцейських, що за кермом була інша особа її сестра. Лише під час озвучення поліцейським змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначила, що «можливо» автомобілем керувала вона.

З відео також вбачається, як знайомий ОСОБА_1 запитував її навіщо вона сіла за кермо, а також як вона так умудрилася, на що ОСОБА_1 відповіла: «Бо я не бачила бордюр». Знайома ж озвучила, що « ОСОБА_6 в`їхала в бордюр», а вона думала, що в АТБ. На що ОСОБА_1 відповіла: «Краще в АТБ, хоч би не так обідно було».

Вказані свідки викликалися в суд першої інстанції, однак, на неодноразові виклики до суду не з`явилися.

Суд першої інстанції, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, правильно відхилив вказану позицію ОСОБА_1 щодо не підтвердження факту керування нею транспортним засобом. Суд вважав, що надання ОСОБА_1 та її сестрою у судовому засіданні показів в частині того, що вона не керувала автомобілем має на меті уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

При цьому суд першої інстанції критично оцінив твердження сторони захисту з приводу того, що транспортним засобом керувала ОСОБА_2 , рідна сестра особи, що притягується до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, додані до нього матеріали, безперервний відеозапис з бодікамери поліцейського, поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на місці події, надані нею пояснення, а також пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зафіксовані на відео, в своїй сукупності підтверджують факт керування 01 січня 2025 року ОСОБА_1 транспортним засобом. ОСОБА_1 не вказувала поліцейським, що транспортним засобом керувала її сестра, якої на місці події не було.

Вказані висновки суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростовані.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини узгоджуються із обставинами, які відображені на відеозаписі.

Відтак, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що поліцейським було формально озвучено таку ознаку сп`яніння, виявлену у неї, як запах алкоголю з порожнини рота.

Вказана позиція відхиляється апеляційним судом, оскільки запах алкоголю з порожнини рота є однією з ознак алкогольного сп`яніння, передбаченою пунктом 3 розділу І Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735.

За змістом пункту 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

У пунктах 4, 5 вказаного Порядку, огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

З відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 на вказану пропозицію спочатку відповіла: «Їдем в лікарню». Поліцейський дійсно озвучив, що проходження огляду на місці зупинки може пришвидшити процедуру огляду, однак, не наполягав на проходженні огляду саме на місці. Після чергової пропозиції пройти огляд як на місці, так і в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відповіла: «Чи в лікарні, я не знаю вже де» (00 год. 36 хв.) Після цього ОСОБА_1 погодилася пройти огляд на місці. На неодноразові спроби продути прилад «Драгер» вона озвучила: «Я не можу продути», на що поліцейський сказав: «То їдемо в лікарню» (00 год. 41 хв.). Однак, ОСОБА_1 на це нічого не відповіла і пройшла таки огляд на місці, погодившись із його результатом.

ОСОБА_1 , стверджуючи в апеляційній скарзі про те, що перед проведенням тесту повинно пройти не менше двох хвилин після паління не довела, як вказана обставина вплинула на факт перебування її в стані алкогольного сп`яніння, адже вона визнала факт вживання алкогольних напоїв та не висловила заперечень щодо результатів проведеного огляду.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом є формальними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало