ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Кулініч Ю.А.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності адвоката Берзінь С.Л.,

апеляційну скаргу адвоката Берзінь С.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року встановлено, що 21.06.2024 р. о 20-40 год. біля будинку №4 по вул. Малотаранівській у м. Краматорську водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ» 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі або на місці зупинки транспортного засобу відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

Адвокат Берзінь С.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням матеріального і процесуального права.

Зазначає, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, не містять жодного доказу керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та його зупинення працівниками поліції під час керування транспортним засобом. Звертає увагу, що перебування особи в стані сп`яніння у транспортному засобі, який не є в стані руху, а знаходиться в нерухомому стані, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що перший відеозапис не відповідає вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026, оскільки в порушення п. 2 розділу ІІ він не має інвентарного та номенклатурного номерів, бо записаний на власний мобільний телефон поліцейського, який не є службовим.

Зазначає, що другий відеозапис не містить фіксації об`єктивної сторони правопорушення, тобто факту керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Наполягає, що відеозапис містить постановочний характер. Вважає, що працівники поліції вели себе з порушенням вимог закону, допускали неформальні обороти мови. При цьому, працівниками поліції не було повідомлено ОСОБА_1 про виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , дії і поведінка якого під час застосування технічних засобі відеозапису не виказували жодних ознак сп`яніння, у тому числі тих, що зазначені в даному протоколі. Натомість, матеріали справи містять лише висунення вимог працівника поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Вважає наявні в матеріалах справи відеозаписи неналежними, оскільки не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_3 та його перебування за кермом автомобіля, що перебуває в русі.

Звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП допущено описку у зазначені номера транспортного засобу. Тому вважає, що працівники поліції мали визнати такий протокол зіпсованим і скласти новий. Однак, суд 1-ї інстанції не знайшов у цьому жодного порушення і вважав цей факт незначним для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на встановлення стану сп`яніння, що свідчить про порушення вимог законодавства, на що не звернув увагу суд 1-ї інстанції.

Зазначає, що рапорт поліцейського Євгенія Чернягіна від 21.06.2024 р. не може слугувати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного у протоколі адміністративного правопорушення, оскільки є недопустимим і неналежним доказом.

Позиції сторін в суді :

Захисник Берзінь С.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга захисника Берзінь С.Л. не підлягає задоволенню за таких підстав:

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №906378 від 21.06.2024 року, складеного уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку, зі змісту якого вбачається, що 21.06.2024 р. о 20-40 год. біля будинку №4 по вул. Малотаранівській у м. Краматорську водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ» 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі або на місці зупинки транспортного засобу відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП;

рапортом поліцейського, з якого встановлено, що під час патрулювання м. Краматорськ, на підставі ст. 8 Закону України «Про військовий стан» було зупинено тз ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування з яким було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичній установі;

-відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано повідомлення працівником поліції водію ОСОБА_1 про виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, законну вимогу працівника поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння як на місці, так і в установі охорони здоров`я, відмову ОСОБА_1 від проходження огляду в установленому законом порядку, а також роз`яснення працівника поліції наслідки такої відмови та подальше відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту працівника поліції та відеозапису подій, що мали місце 21 червня 2024 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки такі спростовуються дослідженим відеозаписом.

Так, відповідно до відеозапису «№1», починаючи з 0:00:01, сам ОСОБА_1 перебуває у транспортному засобі «ВАЗ» 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на водійському сидінні під час руху вказаного транспортного засобу. Із відеозапису вбачається і номерний знак транспортного засобу, номер якого вірно зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 як К4146ХА та в рапорті працівника поліції.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду 1-ї інстанції, що не заслуговує на увагу твердження сторони захисту про допущену описку в протоколі про адміністративне правопорушення щодо реєстраційного номеру автомобіля К4146ХА, оскільки таке твердження у нього склалось на підставі суб`єктивного сприйняття почерку співробітника поліції, який складав протокол.

Доводи захисника щодо безпідставної зупинки ОСОБА_1 та відсутності доказів факту керування ним автомобілем спростовуються оглянутими при розгляді справи відеозаписами та рапортом інспектора Чернятіна Є., згідно яких автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений на підставі ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (2-й відеозапис, починаючи з 0:01:15), під час спілкування з останнім були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичній установі (2-й відеозапис, починаючи з 0:01:20), на що останній відмовився (2-й відеозапис, починаючи з 0:01:31).

Будь-яких заперечень та зауважень щодо неправомірності дій поліцейських ОСОБА_1 не висловлював, керування ним транспортним засобом не заперечував (2-й відеозапис, починаючи з 0:03:56).

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.

Як слідує з вимог п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Те, що 2-й відеозапис вівся не з початку зупинення транспортного засобу, на що також звертає увагу сторона захисту як підставу для закриття провадження, пояснюється тим, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.

В той же час з наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно та без будь-якого примусу не заперечував факт керування ним транспортним засобом, на звернення працівника поліції до водія транспортного засобу саме він повернувся до автомобілю та сів на водійське сидіння. Крім того, з відеозапису вбачається, що поведінка водія ОСОБА_1 та його зовнішні ознаки давали поліцейським підстави для підозри, що він перебуває в стані сп`яніння та для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, від чого ОСОБА_1 відмовився, що чітко зафіксовано відеозаписом (2-й відеозапис, починаючи з 0:01:31). Включення камери, якою було зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відбулося з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків і піддавати сумніву зміст даного відеозапису з наведених захисником підстав у суду немає. Переривання відеозапису на складання протоколу також не є достатньою підставою для висновку про відсутність у діях водія, який відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тим більше, що факту керування транспортним засобом, як свідчить відеозапис, сам водій ОСОБА_1 не заперечував і не висловлював жодного заперечення щодо складання відносно нього протоколу за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння або бажання пройти такий огляд у медичному закладі.

Із наявних відеозаписів в матеріалах справи апеляційний суд не вбачає постановочних відеозаписів, та вважає такі доводи апелянта способом захисту для уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що не лише відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 щодо вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а і сукупність цієї обставини з іншими доказами у даній справі, підтверджує вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, не оспорюючи наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.

Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає такими, що не підтверджуються матеріалами справи апеляційні доводи про визнання недопустимими, недостовірними та неналежними доказів у даній справі.

Отже, законність вимоги працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння обумовлена виявленням у цього водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП та вимогами п. 2.5 ПДР.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., що є еквівалентом однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Берзінь С.Л., який діє в інтересах особи. яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин