Справа № 135/308/25
Провадження № 3/135/132/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.04.2025 м.Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

08.03.2025 близько 9 год. 25 хв. у м. Ладижин, по вул.Героїв Небесної Сотні, ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер. Чим порушив п.2.9. ПДР керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Неодноразово викликався в судове засідання шляхом направлення повісток за вказаною адресою місця проживання.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Волошин І.А. в судовому засіданні 02.04.2025 та 14.04.2025 вказав, що ОСОБА_1 проходить військову службу, вважав можливим проводити розгляд справи у його відсутність. Захисник подав до суду клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, у якому вказав, що ОСОБА_1 визнає свою вину у вчиненні правопорушення. Просив суд не застосовувати до ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Оскільки він є військовослужбовцем та служить на посаді водія, безпосередньо приймає участь в бойових діях на межі зіткнення і для виконання бойових завдань є потреба у наявності посвідчення водія. Відсутність посвідчення водія унеможливить виконання ним свого військового обов`язку по захисту держави від збройної агресії. При цьому посилається на те, що згідно практики Європейського Суду з прав людини дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді обмеження права користування водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального правопорушення». У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну норму. Тому вважав можливим при розгляді даних матеріалів застосувати аналогію права. Оскільки позбавлення права керування транспортними засобами призведе до неможливості виконання ОСОБА_1 , обов`язку щодо захисту держави, так як він на час розгляду справи займає посаду водія на лінії зіткнення.

Cправа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП не відноситься до переліку справ, визначених ст.268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Враховуючи те, що участь особи яка притягується до відповідальності при розгляді справи не є обов?язковою, зважаючи на те, що в справі бере участь захисник, та враховуючи позицію сторони захисту, суд вважає можливим розглянути без участі особи, що притягується до відповідальності, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Окрім визнання винуватості, винність ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №265572 від 08.03.2025; копією роздруківки приладу «Драгер», згідно якого видно, що у водія ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння у 0,48 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого вбачається, що у водія ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння у 0,48 проміле; рапортом ст. інспектора ЧЧ ВП №3 Лозовенка О. від 08.03.2025.

Крім того, відповідно до даних відеозаписів, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на DVD-диску, вбачається, що він 08.03.2025 близько 9 год. 25 хв. у м. Ладижин, по вул.Героїв Небесної Сотні, керував автомобілем «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

Вказані докази суд бере до уваги, оскільки вони не суперечать один одному, є належними та взаємодоповнюваними, тому не викликають сумнівів у своїй достовірності та об?єктивності.

Жодних сумнівів у об`єктивності матеріалів справи про адміністративне правопорушення у суду немає.

Згідно з вимогами п. 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, особу порушника, з метою запобігання вчиненню нових порушень та виховання особи, порушник заслуговує на адміністративне стягнення у розмірі, встановленому санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо клопотання захисника про незастосування покарання у виді позбавленян права керування транспортними засобами, та застосування положень КК України за аналогією закону, суд виходить з такого.

За приписами статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік і є безальтернативною.

Законом не передбачено можливості альтернативи основного та додаткового стягнення, тому дискреційні повноваження судді обмежені імперативно встановленими нормами.

Окрім того, у постанові Пленуму ВССУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» наголошено, що чинне адміністративне законодавство не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Разом із тим, слід керуватися положеннями статті 33 КУпАП. Та застосовувати стягнення у межах відповідних норм.

Що стосується доводів захисника про можливість застосування за аналогією права правил ст. 69 КК України, то суд зазначає, що аналогія права застосовується виключно, якщо відповідні суспільні відносини нормативно не врегульовані, тобто існує прогалина у законодавстві.

У чинному КУпАП дійсно наявні деякі такі прогалини, які за аналогією закону можуть регулюватися іншими актами законодавства, такі як інститут відводу судді, проведення судових засідань в режимі відеоконференції, тощо.

Однак питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульовано главою 4КУпАП і будь-якої прогалини, на думку суду, не існує, як і підстав застосувати аналогію права в даній конкретній ситуації. Законодавець окремо передбачив неможливість застосування до правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, звільнення від відповідальності за малозначність, що ще раз підкреслює його підвищену суспільну небезпечність, оскільки є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Ті обставини, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та щиро розкаявся, а обставини, що обтяжують покарання не встановлені, суд вважає такими, що не можуть стати підставою для незастосування до водія обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. В інакшому випадку, порушуватиметься принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою верховенства права, та гарантує, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової визначеності. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (такий висновок викладений у справах «Steel and others v. The United Kingdom» та «Sunday Times v. United Kingdom»).

Та обставина, що ОСОБА_1 проходить військову службу та не зможе у разі позбавлення його права керування транспортними засобами виконувати свої обов`язки й ефективно нести службу не дає підстав для незастосування до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення накладається в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП та є безальтернативним.

ОСОБА_1 як особа, що має спеціальний статус (водій) реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені законодавством України, зокрема пунктом 2.9.«а» Правил дорожнього руху, та був зобов`язаний дотримуватись заборони керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність у правовому полі держави (з рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007).

Таким чином, клопотання не призначати покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не підлягає задоволенню. Оскільки суд не вправі при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом таких положень не передбачено.

Обставини, які перешкоджають притягненню винної особи до адміністративної відповідальності та накладенню адміністративного стягнення, під час розгляду справи не встановлені.

Також відсутні докази того, що керування водієм автомобілем було пов`язане з виконанням військового обов`язку, чи під час виконання ним службових обов`язків військовослужбовця. Відтак відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

В порядку, визначеному ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження даної постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу в сумі 34 000 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя