Справа № 944/4018/24
Провадження №3/944/2886/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2025 рокум.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П.з участю представника особи яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Т.Жиравецького, розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з УПП у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №749948 від 14.07.2024року, ОСОБА_1 об 23год. 00хв. 13 липня 2024 року по вулиці Зелена, 34 у м.Новояворівську Яворівського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «AUDI A4» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі, відмовився, чим порушив п.2.5 Правил Дорожнього Руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник надали письмові пояснення,та клопотання щодо закриття провадження, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП України.

В обгрунтуванні клопотання адвокат Т.Жиравецький, покликається на те, що із відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається що ОСОБА_2 , працівниками поліції зупинений не був під час керування транспортним засобом, він відпочивав в готелі. Коли приїхали працівники поліції вони підійшли на рецепцію та пропросили зателефонувати ОСОБА_3 щоб той вийшов із номера, так як нібито він при паркуванні задів інший автомобіль, хоча як встановлено пізніше очевидних пошкоджень автомобіля на відеозаписі не видно.В подальшому між ним та працівниками поліції виник конфлікт. Працівники поліції запропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння.

ОСОБА_2 хотів почути підставу, чому він не будучи зупиненим під час керування транспортним засобом, повинен проходити огляд на стан сп`яніння

Виходячи із системного тлумачення диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, приписів ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, об`єктивна сторона може мати місце, зокрема, тоді, коли водій усвідомлено відмовився від проходження обох медоглядів як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладі охорони здоров`я.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що поліцейський у встановленому законом порядку направив ОСОБА_4 до закладу охорони здоров`я.

Вищенавеведене свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо суб`єкта адміністративного правопорушення. Суб`єктом адміністративного правопорушення є особа, яка вчинила адміністративне правопорушення та яка в силу вказівки ст.12 КУпАП досягла 16-річного віку, та юридична особа незалежно від форми власності. Відповідно до формулювань ч.1 ст.130 КУпАП суб`єктом адміністративного правопорушення є «особа, яка керує транспортним засобом».

Згідно з приписами п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 в редакції від 11.07.2018 року (далі - ПДР) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відтак, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП недостатній лише сам факт відмови, така відмова має бути дана «особою, яка керує транспортним засобом» ,тобто, водієм.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП може бути лише водій транспортного засобу, тобто, особа яка вчиняє усі необхідні дії, спрямовані на пересування транспортного засобу.

Жоден із наявних доказів не підтверджує того факту, що ОСОБА_2 вчиняв дії, спрямовані на керування транспортним засобом, відтак його не можна вважати водієм, тобто «особою, яка керує транспортним засобом», отже ОСОБА_2 не може вважатися «особою, яка керує транспортним засобом» - тоді він і не може вважатися суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Все вищесказане свідчить про відсутність суб`єкта складу адміністративного правопорушення передбачено ч.1 ст.130 КУпАП. Просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оглянувши відеозапис, слід прийти до наступного.

У відповідності до положеньст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушенняє охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті передбачено: що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247,280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зіст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобомвиконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративнеправопорушення є джерелом доказів у справі. Отже розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах дій, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і ставляться в вину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження ОСОБА_1 біля автомобіля, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.Крім цього, проте, що ОСОБА_5 не був затриманий під час керування вищевказаним автомобілем підтверджується рапортом працівника поліції від 14.07.2024.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмова особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Як встановлено в судовому засіданні, приїхавши автомобілем на відпочинок ОСОБА_1 припаркував автомобіль, на стоянці і разом із своєю дівчиною пішли в номер готелю відпочивати. Через деякий час з рецепції повідомили щоб ОСОБА_5 підійшов до свого автомобіля, оскільки, його чекають працівники поліції. Він підійшов на стоянку, де поліцейські повідомили йому, що до них надійшов виклик що під час паркування він керуючи транспортним засобом марки «AUDI A4» д.н.з. НОМЕР_1 , зачепив автомобіль, який стояв поряд припаркований з його автомобілем. Візуально на відеозаписі пошкоджень автомобілів не видно. В подальшому поліцейські під час складання протоколу відносно ОСОБА_4 за ст.124КупАП почали наполягати на проходженні останнім огляду на стан сп`яніння. Так як він не керував автомобілем, а його викликали з готелю, він відмовився пройти такий.

На відеозаписі долученому до матеріалів справи не зафіксовано руху транспортного засобу марки «AUDI A4» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 даний відеозапис розпочинається з спілкування поліцейських з ОСОБА_1 та іншими особами біля припаркованих автомобілів.

Тобто обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є доведення факту керування особою транспортним засобом на час зупинки працівниками поліції.

Будь-який інший належний та допустимий доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом у матеріалах справи відсутній.

Суддя звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

В судове засідання, з метою з`ясування обставин у справі неодноразово викликались особа яка була уповноважена на складання протоколу ОСОБА_6 , та свідки зазначені в протоколі, що підтверджується повістками скерованими рекомендованими листами про вручення, однак, такі в судове засідання жодного разу не з`явилися, жодних клопотань на адресу суду не скерували.

Суддя наголошує, що державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, суддя враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСШІ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. Крім цього, ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Також, в рішенні від 21.07.2010 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обгрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_5 транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи таких доказів, а сама відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, встановлені обставини справи виключають кваліфікацію дій ОСОБА_4 як порушення водієм вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, а саме, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.247, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: Швед Н.П.