ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/464/25

Провадження № 33/820/318/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., за участю секретаря Цугеля А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Волочиського районного суду від 26 березня 2025 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 14 березня 2025 року о 23 годині 00 хвилин в м. Волочиську Хмельницької області по вул. Незалежності, 238 ОСОБА_1 , який 14 січня 2025 року постановою серії ЕНА № 3859125 від 14 січня 2025 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, повторно протягом року керував транспортним засобом «Audi A4», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом (не отримував посвідчення водія відповідної категорії), чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волочиського районного суду від 26 березня 2025 року, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ч.4 ст.247 КУпАП.

Свої вимоги аргументує тим, постанова суду не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Вказує, що він дійсно керував транспортним засобом в стані крайньої необхідності, оскільки від цього залежало життя його близької людини бабки ОСОБА_2 , якій необхідно було привести ліки.

Стверджує, що судом першої інстанції до нього неправомірно застосовано такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами на 5 ( п`ять ) років без оплатного вилучення транспортного засобу. Оскільки у відповідності до п. 28 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року зі змінами, суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, коли винна особа взагалі не отримувала такого права.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані в повній мірі.

Так, в апеляційному суді правопорушник пояснив, що у нього відсутнє посвідчення водія, але він сів за кермо автомобіля в стані крайньої необхідності, оскільки від цього залежало життя його близької людини баби.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП України, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Поняття "Крайня необхідність" розкрито у ст. 18 КУпАП, згідно якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині, оскільки правопорушником не доведено стан крайньої необхідності під час керування ним транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, яке він ніколи не отримував, оскільки небезпека, про яку останній зазначає у поданій апеляційній скарзі, за даних обставин, не підтверджена належними доказами, а долучені до скарги документи не спростовують встановлені судом обставини. Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 мав можливість скористатися послугами таксі, або звернутися за допомогою до осіб, які мають право керування транспортними засобами.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а саме повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, та правомірно наклав на правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу, з чим і погоджується апеляційний суд.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу неправомірного застосування такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, до особи, яка ніколи не отримувала такого права, апеляційний суд зазначає наступне, позбавлення права керування транспортними засобами, не пов`язане з наявністю чи відсутністю посвідчення на право керування певним видом транспортного засобу, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення складений в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст.256 КУпАП щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Адміністративне стягнення на правопорушника накладено у відповідності до вимог ст.ст.33, 34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру скоєного, в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що накладене адміністративне стягнення є необхідним і достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи істотних порушень норм процесуального права не виявлено, підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не встановлено.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст.293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду І.В. Вітюк