ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/433/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участі: захисника Гармаша М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Гармаша М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного су дуду м. Харкова від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як установив суд 29.10.2024 о 15:30 год за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 18, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Водій відмовився пройти огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров я КНП ХОР «ОНКЛ».

В апеляційній скарзі захисник Гармаш М.Ю. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Зазначену вимогу автор апеляційної скарги обґрунтовує наступним:

- на відеозаписі не зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу ОСОБА_1 ;

- відсутні підстави для зупинки транспортного засобу;

- зупинка транспортного засобу була здійснена під час повітряної тривоги;

- не відсторонено водія від керування транспортним засобом порядку ст. 266 КУпАП.

Крім того, відеозаписи, які містять у справі не надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника особи яка притягається до адміністративної відповідальності його захисника Хараїм О.В. яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджують матеріали справи, а саме:

- відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від від 29.10.2024 (серія ЕПР1 № 161701) (а.с. 1);

- даними відеозапису з бодікамери 471776 від 29.10.2024, який міститься на CD-диск (інспектор поліції повідомляє ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу водій не пристебнутий ременем безпеки 15:32:44; водій ОСОБА_1 інформує працівників поліції, що ремень безпеки не працює та підтверджує, що під час руху транспортного засобу не був пристебнутий ременем безпеки, також зазначає, що військовий стан, а тому він може їздити і не з пристебнутим ременем безпеки; інспектор поліції повідомляє ОСОБА_1 про наявність підозри щодо перебування особи у стані наркотичного сп`яніння та про необхідність проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння; зафіксовано неодноразову відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та роз`яснення наслідків; процес оформлення протоколу про адміністративне правопорушення) (а.с. 4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3);

- рапортом працівника поліції (а.с. 5).

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено сторони захисту, що що на відеозаписі не зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу ОСОБА_1 , оскільки відеозапис з бодікамери 471776 від 29.10.2024 це спростовує, зокрема: в своїй розмові ОСОБА_1 підтверджує працівникам поліції, що керував транспортним засобам; звук працюючого транспортного засобу ОСОБА_1 , та подальший рух транспортного засобу ОСОБА_1 після складання протоколу.

Щодо відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, то названий аргумент апеляційної скарги спростовується самим же ОСОБА_1 , який повідомив поліцейським, що ремень безпеки не працює, а тому він пристебнутий ременем безпеки.

Також, автор апеляційної скарги не надав доказів, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 була здійснена під час повітряної тривоги.

Апеляційний суд погоджується що при конкретних обставинах даної справи навіть якщо б була повітряна тривога, ці обставин не виключають відповідальність ОСОБА_1 , а тому судом першої інстанції правильно не розцінено керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Стосовно доводі в апеляційної скарги про щодо не відсторонення водія від керування транспортним засобом в порядку ст. 266 КУпАП, то цей аргумент спростовується висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 адміністративне провадження №К/9901/23055/18 де сформульовано наступний висновок:

«…Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18».

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з позицією першої інстанції суду та зазначає, що формальне не виконання ст. 266 КУпАП не свідчить що відсутня подія правопорушення, адже ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 та порушив п. 2.5 ПДР України (водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд підсумовуючи свої висновки констатує, що матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення, зокрема в частині перешкоджання йому скористатись можливістю отримати правову допомогу.

Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) суду не надано.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , поліцейськими дотримано вимоги ст. ст.256, 268 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи.

Отже, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25)

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Покарання призначено судом першої інстанції ОСОБА_1 в межах санкції передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Гармаша М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року щодо ОСОБА_1

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева