Справа № 331/1853/25
Провадження № 3/331/788/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Каретник Ю.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272927, складеного 16.03.2025, 16.03.2025 о 06:01, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 152, передав право керування ТЗ особі гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував за кермом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, котрий відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці за допомогою приладу Alkotest Drager 6820 та в медичному закладі у лікаря нарколога від відеофіксацію. Про повторність попереджений, чим порушив п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, а також на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи, встановлене у ч.1 ст.268 КУпАП, не є абсолютним, а ч.2 ст.268 КУпАП не передбачає обов`язкової присутності під час розгляду справи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, тому дотримуючись необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності, справа розглядається за відсутності ОСОБА_1 .

У судовому засіданні захисником особи, яка притягається до відповідальності адвокатом Шевченко А.В. заявлене клопотання про закриття провадження у справі через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. На обґрунтування цього клопотання вона зазначила, що до матеріалів справи не долучено ніяких доказів, які б підтверджували факт належності саме ОСОБА_1 транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , як і не надано доказів перебування ОСОБА_2 у момент керування транспортним засобом у стані сп`яніння (постанова суду, чек газоаналізатора) і те, що саме той керував автомобілем. Крім того, надані до суду матеріали містять облікову картку адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 , який начебто керував т/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (п.2.5 ПДР), а диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП чітко регламентує відповідальність іншої особи за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів.

Також вона зазначає, що для настання відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідна наявність елементів складу адміністративного правопорушення. В даному випадку необхідна сукупність наступних елементів складу адміністративного правопорушення: перебування особи, якій передано керування транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння; усвідомлення особою, яка передає керування транспортним засобом, того, що ця особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння; добровільне, з власної волі передання керування транспортним засобом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: передача керування транспортним засобом особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, повинна складатись з того, що особа, яка передає керування транспортним засобом повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

Диспозиція ст. 130 КУпАП передбачає декілька складів адміністративних правопорушень. Одним зі складів вказаного адміністративного правопорушення є передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що поставлено у вину ОСОБА_1 . Тобто, для настання відповідальності у даному випадку необхідно встановити наявність таких обставин: особа повинна мати право користування транспортним засобом (власник, інший законний користувач), їй повинно бути достовірно відомо, що вона передає керування особі, яка перебуває в стані сп`яніння, і особа, якій передано керування автомобілем, перебуває у стані сп`яніння. Тому для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідно довести як факт обізнаності, так і факт передачі власником (законним користувачем, наймачем, орендарем) транспортного засобу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так і факт перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 (як власник чи користувач автомобіля) передав керування транспортним засобом водію ОСОБА_2 , який в цей час перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що клопотання захисника про закриття провадження у справі підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.2.9 «г» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до суду надано:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272927 від 16.03.2025 відносно ОСОБА_1 ;

- картку обліку адміністративного правопорушення від 16.03.2025 в адміністративній справі за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272917 від 16.03.2025 відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, де вказано про його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора та у медичному закладі;

- рапорт інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП в Запорізькій області ДПП від 16.03.2025, у якому відображені обставини зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки та в медичному закладі у лікаря нарколога;

- довідку щодо відсутності у діях ОСОБА_1 повторності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та про отримання посвідчення водія;

- витяг з підсистеми «Адмінпрактика» щодо зафіксованих випадків порушення ОСОБА_1 ПДР;

- відеозапис події 16.03.2025, на якому зафіксовані рух та зупинка транспортного засобу Daewoo Lanos, днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , у якості пасажира в автомобілі салону знаходився ОСОБА_1 . Працівниками патрульної поліції під час спілкування у ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та у лікаря нарколога у медичному закладі водій відмовився, у результаті чого було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 та щодо ОСОБА_1 як власника автомобіля.

Суддя враховує, що для настання відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, необхідна наявність сукупності таких елементів складу адміністративного правопорушення: перебування особи, якій передано керування транспортним засобом у стані сп`яніння; усвідомлення особою, яка передає керування транспортним засобом того, що ця особа перебуває у стані сп`яніння; добровільна, з власної волі передача керування транспортним засобом.

Відповідно до абз. 2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами допуском до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані сп`яніння або не має права ним керувати, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма під час руху, невідсторонення водія від керування тощо.

Відповідно до абз.5 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005№14 із змінами відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (ч.1 ст.130 КУпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан, тобто для притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення такої заборони, необхідно встановити, що особа була обізнана про стан алкогольного сп`яніння особи, якій передав керування автомобілем.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. Відсутність хоча б однієї ознаки складу адміністративного правопорушення означає відсутність складу адміністративного правопорушення вцілому.

У даному ж випадку у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272927 від 16.03.20245 під час опису встановлених даних не конкретизовано, право керування яким саме автомобілем ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 .

При цьому, лише у п. 6 цього протоколу вказано про те, що ОСОБА_1 належить транспортний засіб Daewoo Lanos, днз НОМЕР_1 , але у матеріалах справи відсутні докази належності ОСОБА_1 будь-якого транспортного засобу.

Крім того, до суду не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом саме у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як того вимагає диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272927 від 16.03.2025 не може бути визнаний належним доказом у даній справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені у ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали б у судді жодних сумнівів щодо їх належності та допустимості.

Також суддя вважає неналежними й усі інші докази, долучені до матеріалів справи, оскільки вони фіксують, зокрема, факт відмови ОСОБА_2 , який керував автомобілем, від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння, а диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за передачу керування транспортним засобом особі, у якої було виявлено ознаки будь-якого сп`яніння і яка відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Крім того, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19, акцентовано увагу на тому, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, суддя зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, за викладених вище обставин суддя приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних та допустимих доказів, які могли б у сукупності підтверджувати факт порушення ним вимог п. 2.9.г ПДР, до суду надано не було.

При цьому, суддя також враховує, що у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суддя приходить до висновку про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення судовий збір із ОСОБА_1 стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому ч. 5 ст.7 КУпАП.

Суддя Юлія КАРЕТНИК