Провадження №: 3/336/1672/2025
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Людмила Василівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дружне, Красилівського району, Хмельницької області, громадянина України, РНОКПП не відомий, військовослужбовця, помічника начальника штабу-начальник зв`язку стрілецького батальйону НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягався, -

за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

встановив:

19 лютого 2025 року заступник керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Чинін Д.Ю. подав до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

З протоколу № 2 про вчинення адміністративного правопорушення від 18 лютого 2025 року, який складено заступником керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_2 слідує, що

Запорізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону під час здійснення процесуального керівництва у КП №0000104 від 16.01.2025 року встановлено, що у діях окремих посадових осіб військової частини НОМЕР_1 виявлені ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 286 від 26.09.2023 року призначено на посаду помічника начальника штабу-начальника зв`язку стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 58, 59, 82, 83, 91 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статуту), старший лейтенант ОСОБА_1 зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 83, 91 Статуту начальник служби зобов`язаний стежити за справністю озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби в підрозділах бригади і на підпорядкованому складі, організовувати їх правильну експлуатацію (використання) та забезпечувати при цьому виконання вимог безпеки, здійснювати контроль за ощадливим витрачанням і правильністю використання пального та мастильних матеріалів в озброєнні, бойовій та іншій техніці служби, вживати заходів для запобігання надзвичайним подіям під час експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки і використання матеріальних засобів зі своєї служби, виявляти причини цих подій і забезпечувати їх усунення, здійснювати контроль за виконанням вимог пожежної безпеки в підпорядкованих підрозділах і службі, а також заходи щодо охорони довкілля, перевіряти несення бойового чергування і служби добовим нарядом згідно з графіком, затвердженим командиром бригади, розробляти документи, що стосуються зв`язку, контролювати суворе виконання особовим складом підрозділів зв`язку бригади вимог щодо прихованого управління військами та убезпечення роботи на засобах зв`язку.

Відповідно п.п. 3,5 розділу IV «Порядку використання інженерного майна у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 30.01.2018 №35» Введення електротехнічного обладнання в стрій проводиться під час їх отримання військовою частиною і полягає в проведенні заходів щодо зарахування їх до списків частини, передачі до підрозділу, закріпленні за особовим складом та обкатці (за потреби), заборонено використовувати електротехнічне обладнання до затвердження акта та видання наказу командира військової частини про введення в експлуатацію електротехнічного засобу.

Відповідно до вимог статей 1-5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна досягається шляхом виховання високих бойових і морально- психологічних якостей військовослужбовців, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за виконання своїх, обов`язків, вимог військових статутів, підтримання у військових частинах (підрозділах) статутного порядку.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги військових статутів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , посаду помічника начальника штабу-начальника зв`язку стрілецького батальйону наділений організаційно-розпорядчими або адміністративно- господарськими обов`язками, а тому, відповідно до примітки до ст. 172 КУпАП, являвся військовою службовою особою.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 172-15 КУпАП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб» опублікованої у журналі Голос України від 15.04.2017. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного станув Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, після продовжень воєнний стан діє по теперішній час, отже старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив правопорушення в умовах особливого періоду.

Проте, всупереч наведеним вище статутним обов`язкам, діючи всупереч існуючим нормативно правовим актам старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду за наведених нижче обставин:

Згідно з бойовим розпорядженням командира батальйону військової частини НОМЕР_1 №759/79/205 від 07.12.2024 року старший лейтенант ОСОБА_1 розгорнув поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 ретранслятор радіозв`язку. Для забезпечення роботи ретранслятора радіозв`язку на позиції «Вектор» було розгорнуто додаткове обладнання у вигляді акумуляторних батарей та бензинового генератора марки «Scheppach» серійний номер АVMOL.

Для забезпечення роботи обладнання та генератора на позицію на бойове чергування призначалось три військовослужбовця. В період з 11.01.2025 по 16.01.2025 року на бойове чергування на позицію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було призначено сержанта військовослужбовців з військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_4

16.01.2025 року приблизно об 11.30 сержант ОСОБА_5 перестав виходити на зв`язок після чого старший лейтенант ОСОБА_1 виїхав на позицію «Вектор» для перевірки. Після прибуття було встановлено, що сержанта ОСОБА_5 та двоє військовослужбовців з військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_4 задихнулись угарним газом від бензинового генератора марки «Scheppach» серійний номер НОМЕР_3 , який не перебував на обліку військової частини, не був введений в експлуатацію.

При цьому, старший лейтенант ОСОБА_1 , достовірно знаючи про покладенні на нього наведенні вище статутні обов`язки, діючи в супереч інтересам служби, недбало ставлячись до військової служби, не організовував правильну експлуатацію бензинового генератора не забезпечив виконання вимог безпеки, не вжив заходів для запобігання надзвичайним подіям під час експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, в порушення наказів не поставив на облік бензиновий генератор марки «Scheppach» серійний номер АVMOL, та допустив без відповідного введення в експлуатацію користування вищевказаним генератором, не проводив належним чином інструктаж з техніки безпеки та не перевіряв дотримання заходів безпеки підлеглими військовослужбовцями, що призвело до порушення правил безпеки з боку військовослужбовців та як наслідок три військовослужбовця задихнулись угарним газом від генератора.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, в порушення приписів статей 9, 11, 16, 58, 59, 82, 83, 91 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, п.п. 3,5 розділу IV «Порядку використання інженерного майна у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 30.01.2018 №35», в період часу з 11.01.2025 року по 16.01.2025 року, діючи в супереч інтересам служби, недбало ставлячись до військової служби, не організовував правильну експлуатацію бензинового генератора не забезпечив виконання вимог безпеки, не вжив заходів для запобігання надзвичайним подіям під час експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, в порушення наказів не поставив на облік бензиновий генератор марки «Scheppach» серійний номер АVMOL, та допустив використання його без відповідного введення в експлуатацію, не проводив належним чином інструктаж з техніки безпеки та не перевіряв дотримання заходів безпеки підлеглими військовослужбовцями. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Як докази вини ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 251 КУпАП до протоколу додані: копія посвідчення офіцера, пояснення ОСОБА_1 , витяг з наказу про призначення на посаду, функціональні обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 , копія службового розслідування, акт про нещасний випадок, витяг з наказу про призначення службового розслідування, рапорт, доповідь, пояснення ОСОБА_7 , лікарське свідоцтво про смерть, службова характеристика, витяг з ЄРДР, витяг з наказу про спеціальне розслідування, наказ про завершення спеціального розслідування.

ОСОБА_1 пояснив, що він не згодний з протоколом, до його службових обов`язків не відносить постановка на облік бензинового генератора, це питання відноситься до компетенції ОСОБА_8 . Він належними чином виконує покладені на нього обов`язки, звертався до ОСОБА_8 щодо поставки на облік такого генератора, але йому було відмовлено. Щодо експлуатації генератора він бійців інформував, проводив інструктаж.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що йому нічого не відомо щодо обставин викладених в протоколі. 16 січня 2025 року він з ОСОБА_1 їхав міняти військовослужбовців, по приїзду на місце виявили, що військовослужбовці задихнулись угарним газом. Інші обставини йому не відомі.

Допитаний за клопотанням ОСОБА_1 свідок ОСОБА_8 повідомив, що постановка на облік генератора входила до його службових обов`язків. Генератор марки «Scheppach» серійний номер АVMOL відповідав потребам військової частини, він був справний, але поставити на облік він не міг, оскільки в нього були на обліку інші генератори, які не списані. Генератори укомплектовані згідно штату, який є дуже застарілим. В період війни потреби набагато більші, але штат ніхто не розширює.

Інші обставини справи йому не відомі.

Суддя, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , пояснення допитаних свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідно до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція частини 2 статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до статті 172-13 КУпАП).

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Нормами статті 278 КУпАП на орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, у тому числі суд першої інстанції, покладений обов`язок на стадії підготовки справи для розгляду перевірити питання, перелічені у цьому законі. Одне з таких питань це питання правильності складання протоколу та інших матеріалів справи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, з урахуванням положення частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За змістом ст. 172-15 КУпАП ця норма закону є бланкетною, тобто при притягнені особи до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути наведені не тільки найменування норм правових актів у тому числі відомчих, а й їхній зміст щодо кола посадових обов`язків (повноважень), у порушенні яких обвинувачується особа.

Цих вимог закону уповноважена особа на складання протоколу не виконала.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказів про коло посадових обов`язків за посадою ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

В матеріалах справи містяться функціональні обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 , проте вони не мають відношення до справи, оскільки як слідує з протоколу ОСОБА_1 займає посаду помічника начальника штабу-начальник зв`язку стрілецького батальйону НОМЕР_1 .

Формулювання обвинувачення ОСОБА_1 в недбалому ставленні до військової служби є узагальненим, без зазначення конкретних дій, які він відповідно до посадових обов`язків зобов`язаний був вчинити, але не вчинив.

Аналізуючи положення Статуту обов`язки військовослужбовця є загальними, не є службовими обов`язками саме ОСОБА_1 , натомість, у протоколі та долучених до нього матеріалах не зазначено конкретних службових обов`язків, визначених у посадовій інструкції, до виконання яких, за версією заступника керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Чиніна Д.Ю., недбало поставився ОСОБА_1 , як військова службова особа.

В матеріалах справи відсутня посадова інструкція помічника начальника штабу-начальник зв`язку стрілецького батальйону НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості з`ясувати питання наявності чи відсутності у ОСОБА_1 кола його повноважень на які посилається орган, який склав протокол, у сенсі положень ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що постановка на облік генератора входила тільки до його службових обов`язків. ОСОБА_1 не є особою, яка повинна ставити на облік генератор.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що йому нічого не відомо щодо обставин викладених в протоколі. 16 січня 2025 року він з ОСОБА_1 їхав міняти військовослужбовців, по приїзду на місце виявили, що військовослужбовці задихнулись угарним газом. Інші обставини йому не відомі.

Витяг з наказу про результати службового розслідування не містить посилань на посадову інструкцію помічника начальника штабу-начальник зв`язку стрілецького батальйону НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

Визнання ОСОБА_1 вини у зазначеному правопорушенні під час складання протоколу суд не бере до уваги, оскільки факт визнання особою вини у вчиненні правопорушення не звільняє особу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення особи до відповідальності і відповідно не може бути достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення.

В даному випадку вина у вчиненні правопорушення повинна бути доведена органом (посадовою особою), який виявив дане правопорушення.

Фактично крім протоколу про адміністративне правопорушення, інших доказів на підтвердження допущення ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків саме недбалості у розумінні частини другої статті 172-15 КУпАП матеріали справи не містять, в той час як складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-15 КУпАП, не може бути достатнім доказом вчинення правопорушення за відсутності об`єктивного підтвердження зазначених у ньому відомостей іншими доказами.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з частиною 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.98 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У постанові від 21.01.2020 року (справа N 754/17019/17) Верховний Суд зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про закриття провадження виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами, у зв`язку із чим вважає за необхідне провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-15 КУпАП - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 172-15 ч. 2, 245, ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-15 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Л.В. Петренко

Постанова набрала законної сили "___"_____________ 20___рік

Дата видачі постанови "___"_____________ 20___рік