Справа № 204/879/25
Провадження № 3/204/478/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Некрасов О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 213321 від 05 січня 2025 року, 05 січня 2025 року о 11 годині 30 хвилин в м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 27, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передав керування транспортним засобом ВАЗ21093, номерний знак НОМЕР_1 , водієві ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

17 лютого 2025 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката Піддубцева В.І. про долучення до матеріалів справи доказів та про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу і подію адміністративного правопорушення.

31 березня 2025 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 в яких останній зазначив, що він 05 січня 2025 року вранці керував транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 . Йому право керування вказаним транспортним засобом ОСОБА_1 не передавав.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 «г» Правил дорожнього руху передбачено, що водієві заборонено передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння повинна складатись з того, що особа, яка передає керування транспортним засобом повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати або перебуває у стані сп`яніння, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма, не відсторонення водія від керування тощо.

Тобто, для настання відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП необхідна наявність елементів складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку необхідна сукупність наступних елементів складу адміністративного правопорушення: перебування особи, якій передано керування транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння; усвідомлення особою, яка передає керування транспортним засобом, того, що ця особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння; добровільне, з власної волі передання керування транспортним засобом.

Тому для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідно довести як факт обізнаності, так і факт передачі власником (законним користувачем, наймачем, орендарем) транспортного засобу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Як вбачається із дослідженого під час судового розгляду протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_2 від 14 лютого 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000789, який було долучено адвокатом Піддубцевим В.І. до матеріалів справи, останній повідомив, що йому належить право розпорядження автомобілем ВАЗ моделі 21093, номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому та дійсно він керував цим транспортним засобом 05 січня 2025 року, коли його та його знайомого ОСОБА_1 зупинили працівники поліції. Алкогольні напої він вживав 04 січня 2025 року.

Також, до матеріалів справи був долучена копія протоколу допиту свідка від 14 лютого 2025 року, відповідно до якого в рамках кримінального провадження № 0000789 було допитано ОСОБА_1 , який надав наступні пояснення, 05 січня 2025 року приблизно об 09 годині 30 хвилині йому необхідно було поїхати у своїх справах на Курчатовський ринок у м. Дніпро та він звернувся до свого знайомого гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щоб він його підвіз до ринку. Далі прийшов до вказаного знайомого ОСОБА_2 за адресою м. Дніпро, вул. Дементьєва, буд. 6, та вони поїхали на автомобілі, яким користується ОСОБА_2 , а саме марки ВАЗ модель 21093, номерний знак НОМЕР_2 , поїхали до ОСОБА_3 . Далі біля будинку 27 по вул. Академіка Белелюбського них на вказаному автомобілі зупинили працівники патрульної поліції, коли за кермом був гр. ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху та під час спілкування ОСОБА_2 у працівників поліції виникла підозра про те, що гр. ОСОБА_2 знаходиться у стані алкогольного сп?яніння. Далі за допомогою газового аналізатора Драгер було встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться у стані алкогольного сп?яніння, проте за зовнішніми ознаками він не міг сказати, що ОСОБА_2 знаходиться у стані алкогольного сп?яніння, оскільки зовнішніх ознак та запаху алкоголю із порожнини рота він не відчував. Зі слів ОСОБА_2 , йому відомо, що зазначений транспортний засіб належить йому. Проте під час спілкування із працівниками поліції вони повідомили, що вказаний транспортний засіб буде вилучено, але в разі, якщо він повідомить, що вказаний транспортний засіб належить йому, то працівники поліції не будуть вилучати транспортний засіб, а також вони попросили, щоб він написав це в поясненні, що він і зробив.

Як було встановлено під час судового розгляду із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 213321 від 05 січня 2025 року вбачається, що транспортний засіб ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 , належить - ОСОБА_4 .

Таким чином, відповідно до встановлених обставин ОСОБА_1 не міг передати у користування ОСОБА_2 транспортний засіб ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 , оскільки він йому не належить.

Більш того, відповідно до дослідженого під час судового розгляду протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_2 від 14 лютого 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000789, останній зазначив, що право розпорядження транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 , належить саме йому, а не ОСОБА_1 .

Водночас, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 213321 від 05 січня 2025 року відповідальною посадовою особою не було долучено жодного доказу того, що транспортний засіб належить саме ОСОБА_1 .

Таким чином, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Також суддя враховує правову позицію висловлену Верховного Суду складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17 про те, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє працівників поліції від доведення правомірності свого рішення.

При цьому, суддя зазначає, що рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом у справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладе назокрема у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року № 489/4827/16-а вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку судді, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі, відповідно і наявності в діях останнього складу зазначеного правопорушення.

В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи не спростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципіпрезумпції невинуватості. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення в діях особи складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи що доказів, які б беззаперечно вказували на те, що ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, матеріали справи не містять, оцінивши наявні в даній справі докази, приходжу до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останнього підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.О. Некрасов