Номер провадження: 33/813/531/25
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., адвоката Золотарьової І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за розгляд адміністративної справи судом в розмірі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 23.09.2024 року ОСОБА_1 , керував автомобілем марки Toyota Hiace номерний знак НОМЕР_1 по вул. Балківська, 117 в м. Одесі, не маючи права керування таким транспортним засобом.

Вказані дії вчинені правопорушником повторно протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)ОСОБА_1 не було ознайомлено із змістом протоколу про адміністративне правопорушення;

2)ОСОБА_1 не володіючи інформацією про свої права та не являючись фахівцем в галузі права, не зміг реалізувати своє право на отримання правової допомоги;

3)ОСОБА_1 не було відомо про судове засідання. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні, його було позбавлено можливості обґрунтувати свою позицію, надати додаткові пояснення, в тому числі скористатися правовою допомогою;

4)в постанові суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні, однак дане твердження не є дійсним, крім того відсутній протокол судового засідання;

5)сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом винних дій ОСОБА_1 без підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки інших доказів в матеріалах справ не міститься, то у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Золотарьової І.С., дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП, були повторно досліджені наявні в матеріалах справи докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №135190 від 23.09.2024 року, згідно якого 23.09.2024 року о 13:20 год. в м. Одеса по вул. Балківській, 117, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, правопорушення скоєно повторно, що підтверджується постановою ББА №136813 від 01.08.2024 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- довідка з якої вбачається, що відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 отримав 31.07.2012 року, станом на 23.09.2024 року - здано на збереження;

- довідка про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП. 01.08.2024 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №136813, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 грн.;

- постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №136813 від 01.08.2024 року, відповідно до якої працівником поліції розглянуто справу, в ході якої встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Porsche Macan, держаний номерний знак НОМЕР_3 в м. Одеса по вул. Малиновського, 19 перетнув суцільну лінію, дорожньої розмітки 1.3 та не мав права керувати транспортним засобом. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 3400 грн;

- диск з відеозаписом, з якого вбачається, що 23.09.2024 року приблизно о 12:59 год. працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Toyota Hiace, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Представник поліції підійшов до водія, представився та сказав, що водія було зупинено у зв`язку із тим, що він порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху. Працівник поліції попросив, щоб ОСОБА_2 надав своє водійське посвідчення, однак водій довго не надавав. Тому працівник поліції спитав, чи є у нього водійське посвідчення загалі. ОСОБА_1 сказав, що у нього його немає. Потім працівник поліції по базі став дивитися, чи не було позбавлено водія права керування транспортними засобами. В ході бесіди з ОСОБА_1 стало відомо, що останній не склав іспит та не забрав своє водійське посвідчення. Працівник поліції спитав, навіщо ОСОБА_1 сів за кермо немаючі водійського. ОСОБА_1 відповів, що поспішав на зустріч. Згідно із даними бази працівників поліції стало відомо, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому ОСОБА_1 було повідомлено, що відносно нього буде складено протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Після складання протоколу, працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи буде він надавати своїх пояснень. ОСОБА_1 відмовився, також відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення. Працівники поліції повідомили, що ОСОБА_1 відсторонений від керування транспортним засобом.

Отже, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що його не було ознайомлено із змістом протоколу про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу з огляду на те, що працівниками поліції було ознайомлено останнього із змістом інкримінованого йому правопорушення під відеозапис. Відмова від підписання протоколу про адміністративне правопорушення є правом особи, і свідчить про те, що він сам висловив своє небажання ознайомлюватися із ним особисто.

Крім того, посилання апеляційної скарги про те, що не було забезпечено права ОСОБА_1 на присутність адвоката, не відповідають дійсності, оскільки із дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитися із протоколом про адміністративне правопорушення, засвідчивши це своїм підписом, однак він відмовився. Також не вбачається, щоб ОСОБА_1 просив працівників поліції надати йому час на те, щоб отримати юридичну консультацію від свого адвоката.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом не скористався, не вказав заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Посилання на інші порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не знайшли своє підтвердження при розгляді справи по суті.

Також не заслуговують на увагу і посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не було відомо про судове засідання. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні, його було позбавлено можливості обґрунтувати свою позицію, надати додаткові пояснення, в тому числі скористатися правовою допомогою, з огляду на таке.

Згідно відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівниками поліції було повідомлено, що протокол про адміністративне правопорушення разом із іншими матеріалами справи буде направлено для розгляду до суду. Також зауважено на тому, що саме суд буде вирішувати питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Сам ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції свій номер телефону. Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції про розгляд справи на 23.10.2024 року ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому судової повістки за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 р. № 28. Судову повістку ОСОБА_1 отримав 09.10.2024 року, про що свідчить довідка про доставку повідомлення. 23.10.2024 року судове засідання було відкладено на 23.11.2024 року на 10:00 год. ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, про що свідчить його особиста розписка. 11.11.2024 року на адресу Малиновського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Судове засідання було відкладено на 28.11.2024 року на 09:45 год. Судом першої інстанції ОСОБА_1 було повідомлено належним чином про дату час та місце розгляду його справи, шляхом направлення судової повістки за допомогою месенджера Viber. Судову повістку ОСОБА_1 отримав 13.11.2024 року, про що свідчить довідка про доставку повідомлення. 28.11.2024 року ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, причин своєї невки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Із матеріалів справи не вбачається, щоб ОСОБА_1 не скористався своїм правом передбаченим ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, не цікавився рухом справи, а також не залучив до участі у справі адвоката, який би представляв його інтереси та права.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, постановою Одеського апеляційного суду від 31.01.2025 року клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року було задоволено, поновлено строк на оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року. Отже суд апеляційної інстанції надав ОСОБА_1 право доступу до розгляду його справи, надавати в судовому засіданні свої особисті пояснення, заявляти клопотання. ОСОБА_1 для захисту свої порушених прав ОСОБА_1 скористався своїм правом передбаченим ст. 268 КУпАП, залучивши для представництва та захисту його інтересів у суді апеляційної інстанції захисника Золотарьову І.С., яка приймала участь у справі, та надавала пояснення.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 ставиться в провинну повторне протягом року порушення п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно п. 2.1 а Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Зазначене узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно яких водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух тощо.

Згідно абз. 1-3 п. 2 Постанови про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Так, частинами 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2); керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3); керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4).

Тобто, вбачається, що для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 5 ст. 126 КУпАП, необхідно встановити факт керування особою, яка не має права керування таким транспортним засобом; або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; або позбавленою права керування транспортними засобами, і що таке керування є повторним протягом року.

Така кваліфікуюча ознака, як повторність, доводиться наявністю діючої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за керування транспортним засобом без права керування (ч. 2 ст. 126 КУпАП), за яке протягом одного року її вже було піддано адміністративному стягненню.

Факт керування транспортним засобом доводиться відео-фіксацією правопорушення або поясненнями свідків (свідка).

Так, матеріалами справи встановлено, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №135190 від 23.09.2024 року, відносно ОСОБА_1 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП, працівник поліції послався на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №136813 від 01.08.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 3400 грн.

Матеріали справи не містять доказів оскарження або скасування вищевказаної постанови.

Факт керування транспортним засобом зафіксовано відеозаписом з нагрудних відеокамер працівників поліції.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

Отже, посилання ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі на те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом винних дій ОСОБА_1 без підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки інших доказів в матеріалах справ не міститься, то у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, спростовується дослідженими матеріалами справи.

В справах про адміністративне правопорушення доказом повторності як раз є наявність діючої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за керування транспортним засобом без права керування (ч. 2 ст. 126 КУпАП), за яке протягом одного року вже було піддано адміністративному стягненню, так в матеріалами справи підтверджено, наявність діючої постанови відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної постанови суду першої інстанції та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 5 ст.126 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова