Справа № 692/379/25
Провадження № 3/692/233/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року с-ще Драбів

Суддя Драбівського районного суду Черкаської області Левченко Л.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли з ВПД №1 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, песіонера, РНОКПП: невідомо, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 439399 від 23.03.2025, ОСОБА_1 23.03.2025 близько 11:00 год. за адресою АДРЕСА_2 , вчинив сварку відносно свого брата ОСОБА_2 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Судове засідання 11.04.2025 було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 та викликано у наступне судове засідання вказаного у протоколі потерпілим ОСОБА_2 .

У судове засідання 15.04.2025 ОСОБА_1 не з`явився, скерував до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, де просив закрити справу за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, факт скоєння домашнього насильства психологічного характеру заперечував. Вказав, що на час описаних у протоколі подій учасники конфлікту перебували кожен у своєму домоволодінні, між ними відбулась розмова, під час якої ОСОБА_1 нецензурної лайки та погроз ОСОБА_2 не висловлював, будь-якої шкоди не завдавав.

У судове засідання вказаний у протоколі потерпілим ОСОБА_2 не прибув, заяв та клопотань не надсилав, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали адміністративної справи суд приходить до висновку, що вона підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, який повинен встановлюватись на підставі відповідних доказів, що стверджують не тільки наявність правопорушення, а й вини особи у його вчиненні.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Однак, матеріали справи встановленому критерію щодо належного доведення вини особи не відповідають та не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушення вимог чинного законодавства.

На підтвердження вини ОСОБА_1 додано вказаний протокол про адміністративне правопорушення, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 23.03.2025; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 23.03.2025; довідку ВПД №1 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області № 66438-2025 від 28.03.2025 та супровідний лист.

Згідно протоколу прийняття заяви від 23.03.2025, ОСОБА_2 звернувся з заявою про те, що 23.03.2025 о 11:00 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вживав відносно нього нецензурні лайливі слова, ображав, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Згідно письмового пояснення ОСОБА_2 , до нього додому о 11:00 год. прийшов його брат ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та вчинив словесну сварку на побутову тему, під час якої сторони ображали одне одного.

Згідно письмового пояснення ОСОБА_1 , 23.03.2025 о 11:00 год. він перебував на вулиці біля свого домоволодіння і до нього підійшов його брат ОСОБА_2 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння та почав чіплятися, вчинив сварку, під час якої нецензурно висловлювався та погрожував розправою, вчинивши таким чином домашнє насильство психологічного характеру.

Згідно довідки № 66438-2025 від 28.03.2025 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ст. 173-2 КУпАП не притягувався.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, основним безпосереднім об`єктом домашнього насильства є суспільні відносини щодо захисту здоров`я, як фізичного так і психологічного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже основною ознакою домашнього насильства, як діяння, за яке передбачене покарання, є відносини, що склалися між особою, яка вчинила насильство, та особою, постраждалою від такого насильства, в результаті спільного побуту або спільного проживання і залежності постраждалої особи від особи, яка чинить щодо неї насильство.

У Законі також визначено, що запобігання домашньому насильству це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

На підставі системного аналізу наведених в Законі визначень, суд переконаний, що для настання адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, раптової, що виникла за емоційним сплеском, сварки чи бійки між подружжям чи іншими особами, що разом проживають в рамках побутових відносин не достатньо.

Тобто, вирішуючи питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, суд має встановити наявність ознак т.зв. «аб`юзивних» стосунків, тобто взаємин, в яких одна людина (насильник, кривдник) шляхом насильства (фізичного, сексуального, психологічного чи економічного) порушує особисті кордони іншої (постраждалої або жертви) з метою придушення волі та підкорення. І за наявності ознак таких стосунків суд може вирішити питання про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення на підставі поданих доказів.

Крім того, диспозиція ст. 173-2 КУпАП визначає, що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення є настання наслідків у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відтак, обставина отримання потерпілим шкоди здоров`ю потерпілого підлягає доказуванню належними і допустимими доказами.

У той же час, зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_1 не ставиться у провину завдання шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого, яка є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення та визначена ч.1 ст.173-2 КУпАП, доказів завдання такої шкоди ОСОБА_2 не надано.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З аналізу вказаної вище статті вбачається, що окрім викладення обставин справи, орган чи посадова особа повинні чітко зазначити місце вчинення правопорушення. Проте, у наданому на розгляд суду протоколі місце вчинення правопорушення вказано: АДРЕСА_2 , без зазначення точної адреси.

Надані письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містять суперечливі відомості про місце події, оскільки з вказаних пояснень вбачається, що протиправні дії вчинялись 23.03.2025 о 11:00 год. за місцем проживання кожного з учасників описаної події ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ).

Суд приходить до висновку, що уповноваженою на складення адміністративного протоколу особою допущено помилку при його складенні та не вказано належним чином місце скоєння правопорушення.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який по своїй суті є актом обвинувачення, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

При цьому суд звертає увагу на формальний підхід працівників поліції, які не встановили всіх обставин скоєння правопорушення, зокрема його місця, наявності заданої шкоди здоров`ю потерпілого.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, яким визначено межі судового розгляду, не знайшов свого підтвердження під час дослідження у судовому засіданні, оскільки не підкріплений належними доказами.

Згідно ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення, підлягають доказуванню передбаченими законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення події та наявності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення, не дають достатніх підстав та доказів для висновку про винність ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні та наявності у його діях події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за цією нормою закону, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 173-2, ст. 247, ст.ст. 283, 284, 285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд протягом 10 днів.

Суддя Л.О. Левченко