КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Київ

справа №363/6425/24

провадження № 33/824/1556/2025

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Каплі Аліни Степанівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 680534 30 листопада 2024 року об 11 год. 00 хв. в с. Димер по вул. Соборна 85 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Subaru, д.н.з. НОМЕР_1 при повороті ліворуч поза перехрестям не надав дорогу автомобілю Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зустріч. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.4 ПДР за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Капля А.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок експерта №0677 від 17 січня 2025 року не має наперед установленої істини і повинен оцінюватися судом у розумінні ст. 251 КУпАП, позаяк він не відповідає фактичним обставинам справи, не узгоджується із наявними доказами та не спростовує факт порушення саме ОСОБА_2 ПДР України.

Зазначає, що суд першої інстанції не міг давати оцінку діям інших учасників дорожнього руху в дослідженій судом дорожній обстановці на предмет відповідності ПДР України, оскільки судом справа розглядається лише стосовно водія ОСОБА_2 в межах висунутого йому обвинувачення.

Наголошує, що пункт 10.4 ПДР зобов`язує водія, який виконує поворот праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом, завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку тому апелянт вважає,що у даному ДТП ОСОБА_2 зобов`язаний був завчасно зайнятивідповідне крайнє положення в смузі руху, призначеної для руху в цьому напрямку та надати дорогу водію, що рухається назустріч.

Вважає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи, не викликав в судове засідання та не заслухав пояснення інших учасників ДТП: водія ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В судове засідання апеляційного суду, яке призначене на 07 квітня 2025 року з`явився ОСОБА_1 та його захисниця - адвокат Капля А.С., які підтримали доводи апеляційної скарги.

Також, в судове засідання апеляційного суду, яке призначене на 07 квітня 2025 року з`явився захисник ОСОБА_2 - адвокат Панасюк В.М., який заперечив проти доводів апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду, яке призначене на 07 квітня 2025 року ОСОБА_4 не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд робить висновок про задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно із матеріалів справи, 30 листопада 2024 року об 11 год. 00 хв. в с. Димер по вул. Соборна 85 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Subaru, д.н.з. НОМЕР_1 при повороті ліворуч поза перехрестям не надав дорогу автомобілю Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зустріч. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження .

Вина ОСОБА_2 у вчиненні такого правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами: первинними поясненнями водіїв схемою ДТП.

Висновком експерта №17/25 від 30 січня 2025 року, який доданий адвокатом Каплею А.С. до апеляційної скарги.

З вищевказаного висновку вбачається, що відповідно до розрахунків зупинного шляху автомобіля Audi A4 в умовах місця пригоди експерт за допомогою математичних підрахувань визначив, що для зупинки автомобіля Audi A4 який рухався зі швидкістю 50 км/год. з моменту виникнення небезпеки для руху необхідно приблизно 34...42 метрів. Відстань на якій виникла небезпека для руху в наслідок якої водій автомобіля Audi A4 змінив напрямок руху - 20 метрів. Відповідно до проведеного вище дослідження можна стверджувати, що водій автомобіля Audi A4, ОСОБА_1 знаходився в аварійній обстановці, яка виникла внаслідок дій водія автомобіля Subaru Outback.

При зміні напрямку руху та повороті ліворуч водій автомобіля Subaru Outback, ОСОБА_2 , з технічної точки зору, мав виконувати вимоги п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху (ПДР) України.

В даній дорожній обстановці, технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Audi A4 для водія автомобіля Subaru Outback, ОСОБА_2 полягала в дотриманні з його боку вимог п. 10.1, 10.4 ПДР України, для виконання яких у нього не було перешкод технічного характеру, оскільки, керуючи технічно справним автомобілем він мав можливість постійно контролювати швидкісний режим та напрямок руху керованого ним транспортного засобу.

В даній дорожній обстановці, водій автомобіля Subaru Outback, ОСОБА_2 , виконуючи належним чином вимоги п. 10.1, 10.4 ПДР України, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Audi A4.

В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Subaru Outback, ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР України, і, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв?язку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем Audi, д/н НОМЕР_3 .

Закриваючи провадження відносно водія ОСОБА_2 за відсутності в його діях складу правопорушення, суд першої інстанції виходив з висновку експерта №0677 від 17 січня 2025 року, який долучений захисником Панасюком В.М., та з якого вбачається, що в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Subaru Outback д.н. НОМЕР_4 ОСОБА_2 підстав вбачати невідповідність вимогам п. 10.4 ПДР, які б перебували в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, немає з мотивів, наведених в дослідницькій частині висновку, тому суд не вбачав в діях ОСОБА_2 порушення ПДР та прийшов до невірного висновку, що в останнього відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

По-перше, суд закриваючи провадження в справі не викликав в жодне судове засідання, іншого учасника ДТП ОСОБА_1 , позбавивши його права на захист.

Адміністративна відповідальність за статтею 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Обов?язковим елементом об?єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є наслідки, зокрема пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху право на безпечні умови дорожнього руху та зобов?язані знати і неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпекидорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю дотримання законодавства про дорожній рух.

Пункт 10.4 ПДР встановлює, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі у напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в?їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Виходячи з аналізу вище вказаних норм ПДР, пункт 10.4 зобов?язує водія, який виконує поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху цьому напрямку.

Те, що водій ОСОБА_2 здійснював поворот ліворуч, повністю підтверджується первинними поясненнями ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_2 надав пояснення, що він переконався в безпеці маневру, а оскільки водій ОСОБА_5 рухався з перевищенням швидкості, сталося зіткнення.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що висновок експерта №0677 від 17 січня 2025 року не має наперед установленої істини і оцінюється судом у розумінні ст. 251 КУпАП, та він не відповідає фактичним обставинам справи, не узгоджується із наявними доказами та не спростовує факту порушення саме ОСОБА_2 ПДР України, які перебувають в причинно-наслідковому зв?язку із виникненням ДТП, а відтак, є недопустимим доказом, оскільки згідно мотивувальної частини дослідження №0677 від 17 січня 2025 року, експерт ОСОБА_6 зазначає, що водієм Audi А4 д.н.з. НОМЕР_2 в момент ДТП «порушено швидкісний режим» на даній ділянці дороги та здійснено перетин за межі смуги проїзної частини в процесі маневрування, коли водій автомобіля Subaru Outback д.н. НОМЕР_4 ОСОБА_2 повністю вже залишив межі смуги руху проїзної частини зустрічного напрямку.

Разом з тим, належних та допустимих доказів перевищення швидкості водієм , що рухався в зустрічному напрямку матеріали справи не містять. Крім того, з висновку вбачається, що концентрація осипу уламків від контакту автомобілів Subaru Outback та Audi А4 починається ближче до середньої частини задніх дверей автомобіля Subaru Outback, відповідно, якщо передню частину автомобіля змістити до початку розташування осипу то з?ясується, що задня частина автомобіля Subaru Outback знаходиться на проїжджій частині та перекриває траєкторію руху автомобілю Audi A4.

Таким чином, моделювання схеми місця ДТП зроблене експертом ОСОБА_6 суперечить та не відповідає об?єктам слідів залишених уламків ТЗ Subaru Outback та Audi A4., які зображені на схемі. Яка підписана обома водіями без будь-яких застережень.

Звідси слідує, що зіткнення автомобілів Subaru Outback та Audi A4 знаходилося за межами проїзної частини, але автомобіль Subaru Outback під час зіткнення знаходився задньою частиною на проїзній частині, з цього вбачається, як би водій автомобіля Audi A4 не змінив напрямок руху, то мало місце б лобове зіткнення передньої частини автомобіля Audi А4 з правою частиною автомобіля Subaru Outback, що могло призвести до непоправних наслідків, а отже водій автомобіля Audi A4, ОСОБА_1 перебуваючи в аварійній обстановці, виконуючи вимоги н. 12.3 ПРД України, застосовуючи маневруванням вправо, з моменту виникнення для нього небезпеки для руху, уникав зіткнення із автомобілем Subaru Outback, який своїми одноосібними діями створив для нього аварійну ситуацію.

Також, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що в даному провадженні суд першої інстанції міг закрити провадження, лише встановивши, відсутність в діях водія ОСОБА_2 порушення нимп.10.4 ПДР, а також за доведеності відсутності прямого причинного зв`язку між таким порушенням та зіткненням транспортних засобів.

Проаналізувавши первинні пояснення обох водіїв, та обидва висновки експертів, суд робить висновок, що між собою узгоджуються первинні пояснення водіїв, схема ДТП та другий висновок експерта, що наданий апеляційному суду, з яких чітко випливає, що водій ОСОБА_2 здійснюючи поворот ліворуч, не переконався в безпеці свого маневру, створив раптову перешкоду для водія, що рухався в зустрічному напрямку, який змушений був зміщувати свій автомобіль праворуч, щоб уникнути лобового зіткнення.

Саме здійснення такого ризикованого маневру, без врахування дорожньої обстановки і знаходиться в прямому причинному зв`язку з пошкодженнями транспортних засобів.

За таких обставин, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, вважає його помилковим та доходить висновку, що суд в повній мірі не дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, а вина ОСОБА_2 у вчиненні такого правопорушення повністю підтверджується зібраними доказами, поза розумним сумнівом.

Разом з тим, визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Даних, які б свідчили про те, що правопорушення є триваючим і, як наслідок, строк притягнення особи до адміністративної відповідальності слід рахувати з дня його виявлення, в матеріалах справи немає.

При розгляді справ, які віднесені до компетенції суду, точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності є день вчинення правопорушення, а саме - 30 листопада 2024 року.

Враховуючи, що станом на день розгляду справиапеляційним судом закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, Київський апеляційний суд доходить висновку про закриття провадження у справі на цій підставі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року скасувати, закривши провадження за закінченням строків притягнення до відповідальності, а не у зв`язку з відсутністю складу право-порушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Капля Аліна Степанівна - задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року - скасувати.

Провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Желепа