Справа № 348/487/25
Провадження № 33/4808/287/25
Категорія ст. 173 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В. за участю адвоката Михайлюка О.В. та потерпілого ОСОБА_1

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2025 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який є пенсіонером та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2025 року серії ВАД №253948 ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 20 лютого 2025 року приблизно о 12:20 ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Мазепи, 35, м. Надвірна Івано-Франківської області погрожував фізичною розправою на словах працівнику суду ОСОБА_1 . Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ст. 173 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати постанову судді та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Вважає рішення суду першої інстанції безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

Пояснює, що 20 лютого 2025 року приблизно о 12 год. 25 хв. він вийшов з приміщення Надвірнянського районного суду та пішов в сторону автомобільної парковки та коли перебував на парковці біля машини, до нього підійшов ОСОБА_2 і почав погрожувати фізичною розправою, вживаючи при цьому нецензурну лайку. Зокрема, ОСОБА_2 сказав, що суддю, яка винесла рішення, він з хлопцями повісить на ялинці біля суду, а його зустріне з хлопцями та також розбереться. При цьому, ОСОБА_2 вживав нецензурну лексику. Після цього, ОСОБА_2 пішов до приміщення суду, щоб подати до канцелярії квитанцію про сплату штрафу. Він також повернувся до приміщення суду. Біля турнікету зустрів ОСОБА_2 , який продовжував чіплятися та висловлюватися до мене нецензурно. На його зауваження та зауваження працівників судової охорони припинити протиправні дії не реагував, після чого він викликав поліцію. У даному випадку, ОСОБА_2 допустив поведінку, яка виразилася у нецензурній лайці у громадському місці (приміщенні суду в присутності інших відвідувачів) до нього як до працівника суду, погрозах та образливих висловлюваннях в його сторону.

Вказує, що у судовому засіданні ОСОБА_2 в своїй промові після дослідження доказів та допиту свідків просив вибачення за свої дії. Натомість, в постанові суду зазначено, що ОСОБА_2 своєї провини не визнав.

Зазначає, що будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_2 не подавав, дії працівників поліції щодо неправомірності складеного протоколу не оскаржував. Доказів на підтвердження своєї позиції суду не подав.

Наголошує, що висловлювання ОСОБА_2 на його адресу нецензурною лайкою саме в приміщенні суду, в присутності інших відвідувачів підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , покази яких є логічними та послідовними.

Звертає увагу, що твердження ОСОБА_2 про те, що він раніше його ніколи не бачив та зустрів саме у приміщенні суду 20 лютого 2025 року, спростовується записами з камер відеоспостереження, на яких зафіксовано факт розмови та погроз ОСОБА_2 на автомобільній парковці біля будівлі суду, ще до того як останній ввійшов до приміщення. На зазначені вище обстави у справі Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області уваги не звернув, та всупереч ст. 245 КУпАП прийняв передчасне рішення про закриття провадження у справі.

В судове засідання з`явився адвокат Михайлюк О.В. та потерпілий ОСОБА_1 . Їм роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП та 269 КУпАП, відповідно. Клопотань не заявлено.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, клопотань від про відкладення розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не подавав, не поступало і заяв зміну місця проживання чи про перебування в іншому місці з поважних причин.

Так, особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_2 .

В судовому засіданні:

- адвокат Михайлюк О.В. просив залишити рішення суду першої інстанції без змін;

- потерпілий ОСОБА_1 просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Адміністративним правопорушенням (проступком), як визначено ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №253948 від 28 лютого 2025 року (а.с. 1) 20 лютого 2025 року приблизно о 12:20 ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Мазепи, 35, м. Надвірна Івано-Франківської області погрожував фізичною розправою на словах ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

При цьому враховую те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», а тому доходжу до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

До протоколу на підтвердження викладених в ньому обставин долучено заяву ОСОБА_5 від 20 лютого 2025 року (а.с. 4), його письмові пояснення від 20 лютого 2025 року (а.с. 5), письмові пояснення ОСОБА_2 від 28 лютого 2025 року (а.с. 6).

Як вбачається із заяви від 20 лютого 2025 року (а.с. 4) ОСОБА_5 пояснив, що з 19 лютого 2025 року по 20 лютого 2025 року ОСОБА_2 погрожує спричинити йому фізичну розправу. Та просить притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за вказані дії.

Відповідно до письмових пояснень від 20 лютого 2025 року (а.с. 5) ОСОБА_5 пояснив, що з 19 лютого 2025 року по 20 лютого 2025 року ОСОБА_2 погрожує спричинити йому та суду фізичну розправу та смерть так як вважає, що відносно нього було прийнято неправомірне рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. 20 лютого 2025 року приблизно о 12 год. 20 хв. біля будівлі суду до нього підійшов ОСОБА_2 та знову почав погрожувати фізичною розправою. Після цього він подзвонив на лінію 102 та викликав працівників поліції.

Відповідно до письмових пояснень від 28 лютого 2025 року (а.с. 6) ОСОБА_2 повідомив, що 20 лютого 2025 року близько 12:30 він прийшов до Надвірнянського районного суду і приніс квитанцію про оплату штрафу. На зустріч йому йшов помічник судді Фісіна Д.В. якому він сказав, що він не справедливо прийняв рішення чим порушив закон. Нецензурною лайкою в його сторону не висловлювався та фізичною розправою на словах йому не погрожував.

Разом з тим, диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Хоча законодавство України й не містить чіткого визначення поняття громадського порядку, в той час безперечним є те, що він полягає у таких обумовлених потребами суспільства врегульованих правовими та іншими соціальними нормами умовах, які мають на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, створення нормальних максимально сприятливих умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Місце вчинення правопорушення, а саме громадське місце, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Під громадським місцем необхідно розуміти загальнодоступні місця, зокрема вулиці, сквери, парки, ринки, дворові території, частини будь-якої будівлі, споруди, які доступні або відкриті для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі як прямого так і непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 288/1158/16-к зазначила, що дії, які супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Враховую, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Таким чином, дрібним хуліганством визнаються дії, що не мають ознак кримінально караного хуліганства.

Основним об`єктом хуліганства як кримінального правопорушення є громадський порядок, а його додатковим об`єктом може виступати життя та здоров`я особи. Об`єктом адміністративного правопорушення є тільки громадський порядок та спокій громадян, дрібне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю людей, хоча може й проявлятися в образливому ставленні до оточуючих.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не доводиться сукупністю доказів, які були надані суду першої інстанції та досліджені під час судового розгляду, з чим погоджується апеляційний суд.

У вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Тобто фактично ОСОБА_2 пред`явлене неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того працівники поліції при оформленні протоколу не встановили особи відвідувачів, які були свідками події та не відібрали у них пояснення, обмежившись виключно відібранням пояснень у ОСОБА_2 та у потерпілого. При цьому, працівники поліції навіть не встановили особу потерпілого, допустивши дві помилки у його прізвищі в усіх процесуальних документах.

Також працівники поліції не зібрали докази того, що поведінка ОСОБА_2 порушила громадський порядок і спокій громадян, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а також елементом, що відмежовує суміжні склади інших правопорушень від дрібного хуліганства. Про цю обставину також не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, що вказує на відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Пояснення свідків, що допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, які підтвердили нецензурну лайку ОСОБА_2 , за умови відсутності в акті обвинувачення таких обставин, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки суд розглядає справу в межах обвинувачення.

Твердження апелянта, що викладені в заяві (а.с. 5), про те що ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою та смертю йому та судді містить ознаки кримінального правопорушення, та повинне перевірятися відповідними органами на підставі заяви відповідної особи.

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофеева проти Росії» рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20 вересня 2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Нечітке, незрозуміле обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням права особи на захист.

Отже, ОСОБА_2 пред`явлено неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП, чим порушено його законні права та інтереси, зокрема право на захист.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №253948 від 28 лютого 2025 року щодо ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Таким чином, вважаю, що судом першої інстанції було правильно зроблено висновок про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки відсутні відомості, що дії ОСОБА_2 порушили громадський порядок і спокій громадян, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Отже, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 дрібного хуліганства.

Згідно з ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини події, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

З врахуванням викладеного вище, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2025 року щодо ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАПзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло