Справа № 172/56/25
Провадження № 3/172/18/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14.04.2025 року суддя Васильківського районного суду Дніпропетровської області

Філіппов Є.Є., розглянувши справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачені ч.1 ст. 130, ст. 124, ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст.126, ч. 1 ст. 121 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В

22 грудня 2024 року о 17.42 год. ОСОБА_1 , який не є водієм у розумінні Правил дорожнього руху так як не отримував посвідчення водія, на а/ш Т0401 між с. Правда та с. Богданівка Синельниківського району Дніпропетровської області керував мопедом Дельта 49.9 см3, в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративнеі правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 22 грудня 2024 року о 17.42 год. ОСОБА_1 , який не є водієм у розумінні Правил дорожнього руху так як не отримував посвідчення водія, на а/ш Т0401 між с. Правда та с. Богданівка Синельниківського району Дніпропетровської області керував мопедом Дельта 49.9 см3, не впевнившись в безпечності руху, не врахував дорожньої обстановки та швидкості руху, допустив падіння разом з транспортним засобом в результаті чого скоїв ДТП, де транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, 22 грудня 2024 року о 17.42 год. ОСОБА_1 , на а/ш Т0401 між с. Правда та с. Богданівка Синельниківського району Дніпропетровської області керував мопедом Дельта 49.9 см3, без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, 22 грудня 2024 року о 17.42 год. ОСОБА_1 , на а/ш Т0401 між с. Правда та с. Богданівка Синельниківського району Дніпропетровської області керував мопедом Дельта 49.9 см3, без мотошолома. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3 «г» Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Крім того, 13 січня 2025 року о 17.10 год. ОСОБА_1 , в с.Колоно-Миколаївка, Синельниківського району Дніпропетровської області, керував мопедом Дельта 49.9 см3, без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, 13 січня 2025 року о 17.10 год. ОСОБА_1 , в с.Колоно-Миколаївка, Синельниківського району Дніпропетровської області, керував мопедом Дельта 49.9 см3, на якому не працювала задня фара (габаритний вогонь) в темну пору доби. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 31.6 «б» Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно зі ст. 36 КпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, оскільки вказані правопорушення вчинені однією і тією ж особоюі підлягають одночасному розгляду одним і тим же органом, то вказані справи слід об`єднати в одне провадження, відповідно до вимог ст. 36 КУпАП та п. 6 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.08.2019 № 814.

Правопорушник у судовому засіданні вину визнав частково. Та пояснив, що 22 грудня 2024 року він вживав напій "Рево", після чого вирішив відкотити свій мопед "Дельта" додому, однак по дорозі йому стало зле і він впав. Про що він також зазначав в присутності батька у своїх письмових поясненнях до протоколу. В зв`язку з чим свою провину в цій частині він не визнає. Що стосується керування мопедом 13 січня 2025 року з непрацюючою задньою фарою та без посвідчення водія провину визнав, щиро каявся та просив суд суворо не карати.

Заслухавши пояснення порушника його законного представника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При з`ясуванні цих обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

За змістом ст.ст.254, 256 КУпАП про вчинене адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол, в якому зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів, обов`язок щодо збирання яких покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.п.«а» п.2.9Правил дорожнього руху, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, (далі по тексту -Правила дорожнього руху, Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, до протоколу поліцейським були додані: висновок щодо результатів медичного, за результатами проведення якого встановлена алкогольна інтоксікаці 1,24 ‰ (проміле); пояснення ОСОБА_1 , рапорт та копія паспорта ОСОБА_1 .

За змістом п.п.2, 3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського повноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Норма щодо застосування технічних засобів відеозапису при проведенні огляду на місці зупинки транспортного засобу передбачена також і п.4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Судом двічи 06.03.2025 року та 26.03.2025 року витребувалася відеофіксація вказаного правопорушення, однак на вимогу суду відеозапис не було надано. 02.04.2025 року до канцелярії суду було надано рапорт інспектора СРПП відділення поліції № 1 Синельниківського РУП ГУНП В Дніпропетровській області ст. лейтенанта поліції Кублицького А. Згідно рапорту відеозапис було видалено, оскільки строк зберігання записів становить тридцть днів.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, здійснюючи розгляд справи про адміністративне правопорушення виключно в межах встановлених особою, уповноваженою на складання протоколу, обставин та наданих нею на їх підтвердження доказів, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не був доведений під час судового розгляду належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за наявності таких обставин, як зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, приходжу до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд відповідно до вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до п.12.1Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.п.«б», «д» п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення серія не містить жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку між необранням ОСОБА_1 безпечної швидкості руху та, як наслідок, настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначений протокол та додані до нього матеріали взагалі не містять відомостей щодо встановленої працівниками поліції швидкості, з якою рухався транспортний засіб, та швидкості, яка б була безпечною під час такого руху.

Крім того, як вбачається із суті адміністративного правопорушення та встановлених обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, передбаченест.124 КУпАП, водій мопеда «Дельта», без державного номерного знаку, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди.

За змістом диспозиції ст.124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за умови порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Таким чином, вказана правова норма може застосовуватись тільки у випадку настання майнової шкоди, яка є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ст.269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

За змістом ч.1, п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Із системногоаналізу наведенихнорм законувипливає, що обов`язковою умовою для встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є наявність матеріального збитку, завданого потерпілому внаслідок порушення учасником дорожньо-транспортної пригоди Правил дорожнього руху.

Згідно правових позицій Верховного суду України, викладених у Постанові Пленуму №14 від 23 грудня 2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди при розгляді зазначених категорій справ повинні враховувати, що диспозиції цих норм є бланкетними, а тому суду слід ретельно з`ясовувати та зазначати у своєму рішенні, в чому саме полягали порушення, норми яких правил не додержані, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом негативними наслідками, що настали.

Отже, умовою для настання адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП є наявність причинного зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди. Питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення замість встановлення особи потерпілого поліцейським у рядку «Свідки чи потерпілі, підпис» зазначено, ОСОБА_2 , який є законним представником неповнолітньго, а у схемі ДТП власником транспортного засобу зазначено ОСОБА_1 , що свідчить про не встановлення особи потерпілого, а, отже, і факту заподіяння певній особі матеріальних збитків внаслідок дій ОСОБА_1 , зазначених у вказаному протоколі.

Відповідно до п.1 Розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395(далі -Інструкція №1395) у разі порушення учасниками дорожнього рухуправил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються, окрім іншого: схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності).

На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; номерний знак транспортного засобу; власник (співвласник) транспортного засобу; перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП; вид пригоди; кількість учасників ДТП; порушення пункту Правил дорожнього руху. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів(п.4 Розділу ІХІнструкції №1395).

Як вбачається з доданої до протоколу про адміністративне правопорушення схеми дорожньо-транспортної пригоди, видимі (зовнішні) пошкодження отримав лише мопед, а єдиним учасником даної дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_1 .. Власником зазначеного транспортного засобу зазначений ОСОБА_1 .

Відомостей про наявність іншої особи, майну якої було завдано шкоди внаслідок порушення ОСОБА_1 п.12.1Правил дорожнього руху, в протоколі про адміністративне правопорушення та схемі місця ДТП також не зазначено.

Додані до протоколу на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, докази не можуть за своєю правовою природою та змістом замінити (уточнити, доповнити) обєктивну сторону адміністративного правопорушення (зокрема, наявність матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому), як таку, що відповідає ст.124 КУпАП, а тому не беруться судом до уваги при розгляді справи.

Таким чином, зазначена в схемі місця ДТП та протоколі обставина порушення ОСОБА_1 п.12.1 Правил дорожнього руху, підтверджує завдання матеріальних збитків виключно транспортному засобу ОСОБА_1 , належність якого іншим особам (за відсутності відомостей про потерпілих осіб в протоколі) під час судового розгляду не була доведена належними та допустимими доказами, а тому обставина спричинення матеріальної шкоди внаслідок порушення ОСОБА_1 п.12.1 Правил дорожнього руху не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Відповідно дост.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації» від 20 вересня 2016 року (заява №926/08) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.Отже, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядкуст.251 КУпАПє одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання суду доказів на підтвердження вкладених в протоколі відомостей, покладається саме на особу, яка має право складати відповідний протокол, а не на суд.

При цьому суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскількинаявність останніхне узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п.161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», заява №25).

За досліджених судом обставин в їх сукупності, враховуючи: встановлення судом обставин заподіяння механічних пошкоджень виключно мопеду марки «Дельта» під керуванням ОСОБА_1 , який є його законним володільцем; недоведеності наявності інших потерпілих, майну яких була б заподіяна шкода, що свідчить про невідповідність зазначеної в протоколі суті правопорушення об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (майнова шкода не може існувати без потерпілого і навпаки) та відсутності доказів настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення ОСОБА_1 саме п.12.1 Правил дорожнього руху, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі викладеного, приходжу до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП (події 22.12.2024 року), суд приходить до наступного висновку.

З огляду на викладене, враховуючи встановлення судом відсутності в діях гр-на ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, 130 КУпАП , суд приходить до висновку про наявність підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Оцінюючи відповідно до вимог ст.252 КУпАП зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП, повністю підтверджується.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ст.33 КУпАП).

Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення є щире розкаяння винного та вчинення правопорушення неповнолітнім.

Відповідно доположень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Енгель та інші проти Нідерландів» від 08 червня 1976 року) були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.

Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Лутц проти Німеччини» від 25 серпня 1987 року, заява №9912/82; «Гурепка проти України» від 06 вересня 2005 року, заява №61406/00; «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року, заява №16347/02).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з п.55 рішення Другої Секції Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України» «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції».

Адміністративне стягнення у виді штрафу має каральний і стримуючий характер, а суворість санкції, передбаченої ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, максимально наближає дане адміністративне стягнення до кримінальних покарань.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Отже, приходжу до висновку, що при розгляді даної справи слід застосувати принцип аналогії закону, згідно з яким найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (пункт 10 постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №263/10894/20).

Ч.2 ст.61Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч.1 ст.99 КК України, штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення.

Отже, у адміністративному провадженні при накладенні стягнення у виді штрафу на неповнолітню особу необхідно аналогічно враховувати, що штраф, як стягнення, може застосуватися до неповнолітнього лише при наявності в останнього самостійного доходу.

Відповідно до ч.2 ст.13 КУпАП, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст.185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбаченістаттею 24-1 цього Кодексу.

Згідност. 24-1 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: 1) зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; 2) попередження; 3) догана або сувора догана; 4) передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.

З огляду на викладене, виходячи із засад справедливості та рівності всіх перед законом, враховуючи індивідуальний характер юридичної відповідальності, відсутність у ОСОБА_1 постійного заробітку та доходу, суд вважає за можливе застосувати до нього захід впливу, що застосовується до неповнолітнього, передбачений п.2 ч.1 ст.24-1 КУпАП, а саме - попередження.

З огляду на застосування до неповнолітнього ОСОБА_1 заходу впливу, передбаченого ст.24-1 КУпАП, судом не вирішується питання про стягнення з нього судового збору в порядку ст.40-1 КУпАП, оскільки судом не було винесено постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7, 24-1, ч.1, ч.5 ст.121, ст.124, ч.2 ст.126, ч.1 ст.130, ст.ст.245, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 285, 287, 289, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Об`єднати справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 № 172/56/25, № 172/57/25, № 172/58/25, № 172/59/25, № 172/102/25 та № 172/103/25 в одне провадження.

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 130, ст. 124, ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126, КУпАП відносно неповнолітньго ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Неповнолітнього ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, та застосувати до нього захід впливу, передбачений п.2 ч.1 ст.24-1 КУпАП, у виді попередження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Є.Є.Філіппов