Справа № 135/381/25
Провадження № 3/135/156/25
ПОСТАНОВА

іменем України

08.04.2025 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Лобуренка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2025 року поліцейським СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, сержантом поліції Залізняком В.М., складено протокол серії ВАД № 030232 про те, що о 21 год 24 хв у м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області по вул. Наконечного, 8/1, ОСОБА_1 , будучи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, яка виразилась в шарпанні за формений одяг капітана поліції ОСОБА_2 , та спробую спровокувати бійку, виразах нецензурною лайкою в бік працівників поліції, погрозах фізичною розправою, що було кваліфіковано за ст. 185 КУпАП.

Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, надані у судовому засіданні

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не визнав, зазначивши, що жодних дій, спрямованих на непокору законним вимогам працівників поліції, не вчиняв.

Адвокат Лобуренко С.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування зазначеного клопотання захисник послався на те, що диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає обов`язкову наявність у діях особи сукупності таких елементів, як: перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність висунутих ними вимог або розпоряджень, а також злісна непокора цим вимогам. На думку захисника, у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути конкретизовано, які саме законні вимоги були висунуті поліцейськими до його підзахисного, а також у чому саме полягала злісність їх невиконання.

Крім того, адвокат наголосив, що суд не має повноважень змінювати фабулу адміністративного правопорушення, викладену у протоколі, оскільки вона фактично становить обвинувачення, правомірність якого має бути доведена у процесі розгляду справи. Суд не вправі самостійно відшукувати докази вини особи, оскільки це суперечить засадам змагальності та принципу розподілу функцій у провадженні.

З огляду на викладене, захисник вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним і допустимим доказом, а отже, вина ОСОБА_1 не підтверджена доказами, що відповідають вимогам закону.

Встановлені обставини, оцінка доказів та правова кваліфікація.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), який розглядає справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а особа може бути піддана заходам адміністративного впливу лише на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 254 КУпАП, саме у протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою посадовою особою фіксуються обставини порушення, що фактично формулюють обвинувачення, у межах якого й здійснюється подальший розгляд справи.

Як убачається зі змісту ст. 279 КУпАП, судовий розгляд справи розпочинається з оголошення протоколу про адміністративне правопорушення, і лише після цього досліджуються докази та заслуховуються пояснення. Така послідовність відповідає загальному принципу процесуальної визначеності обвинувачення.

Отже, суд не наділений повноваженнями змінювати фабулу адміністративного правопорушення, викладену в протоколі, або доповнювати її іншими фактичними обставинами. Повноваження суду обмежуються оцінкою доведеності саме тих діянь, які вказані у протоколі, без розширення предмета доказування за межі сформованого обвинувачення. Самостійне уточнення чи зміна фабули протоколу суперечило б принципу розподілу процесуальних функцій та праву особи на захист.

Цей підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі Mattoccia v. Italy (2000), Суд наголосив, що зміна обвинувачення або доведення вини особи на підставі обставин, з якими вона не була ознайомлена та не могла належно підготувати захист, порушує право на справедливий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції. Подібну позицію викладено і в рішенні у справі Pelissier and Sassi v. France (1999).

Отже, дотримання судом меж фабули, викладеної у протоколі, є не лише процесуальним обов`язком, визначеним КУпАП, але й гарантією реалізації права особи на справедливий і неупереджений розгляд справи.

Згідно з положеннями ст. 185 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівника поліції, який перебуває при виконанні службових обов`язків, а також у разі вчинення аналогічних дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції й ускладнює виконання представниками влади їхніх завдань з охорони суспільного порядку та забезпечення громадської безпеки.

Це правопорушення полягає у свідомій відмові підкорятися законним розпорядженням чи вимогам працівника поліції, яка може виявлятися: у наполегливій, неодноразово повтореній відмові виконати вимогу; у зухвалій формі дій, що свідчать про явну зневагу до органів та осіб, відповідальних за охорону громадського порядку. Форма відмови може бути словесною, проявлятися через жести, демонстративну мовчанку тощо.

Виходячи з диспозиції цієї статті, для наявності в діях особи складу вказаного правопорушення необхідна сукупність таких обов`язкових елементів, як: перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків; законність висунутого розпорядження або вимоги; злісна непокора (неодноразовість вимоги, відмова у зухвалій формі тощо).

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою вважається відмова від виконання неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції (поліції) при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до цих осіб.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути чітко зазначено, які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції та в чому конкретно полягає злісність непокори.

З аналізу протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 030232 від 15.03.2025 убачається, що у вчинення правопорушення за ст. 185 КУпАП особі ставиться в вину «злісна непокора законній вимозі працівника поліції», яка, на думку уповноваженої особи, виразилася у фізичному контакті з працівником поліції (шарпання за формений одяг), вживанні нецензурної лексики та погрозах.

Разом з тим, у протоколі не конкретизовано, у чому саме полягала законна вимога, висунута працівником поліції до особи, чи була вона сформульована чітко і зрозуміло, чи мала місце її неодноразовість, а також як саме особа висловила відмову її виконувати. Відсутні також посилання на те, які саме службові обов`язки поліції були порушені або ускладнені внаслідок такої поведінки.

Наявна у протоколі оцінка поведінки особи є загальною і не охоплює об`єктивних ознак складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. З огляду на це, протокол не може бути визнаний достатнім для доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що виключає можливість ухвалення постанови про притягнення особи до відповідальності.

Крім того, дослідивши додані до протоколу про адміністративне правопорушення документи, суд встановив, що жоден із наданих документів також не містить конкретної інформації про те, які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції до ОСОБА_1 , у чому саме полягала його злісна непокора, чи була вона повторною, зухвалою або демонстративною, а також яким чином така поведінка перешкоджала виконанню службових обов`язків поліцейськими.

Зокрема, у рапорті працівника поліції ОСОБА_3 та у поясненнях свідка ОСОБА_4 не міститься конкретизації змісту законних вимог, а наведені формулювання мають загальний оціночний характер. Пояснення самого ОСОБА_1 заперечують факт вчинення будь-яких протиправних дій. Водночас у справі відсутні незалежні джерела доказів, зокрема відеофіксація події.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що складено відповідний висновок. Водночас працівники поліції зазначили про наявність у нього «очевидних ознак» такого стану. За відсутності результатів об`єктивного медичного дослідження ці твердження не можуть вважатися підтвердженими належними доказами, а тому не можуть бути беззастережно покладені в основу висновків про винуватість особи. Це, своєю чергою, ставить під сумнів достовірність оцінки поведінки особи, покладеної в основу протоколу про адміністративне правопорушення.

У сукупності наведені обставини не дозволяють суду дійти переконливого висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Всі сумніви при оцінці доказів, згідно з принципом in dubio pro reo та вимогами ст. 7 КУпАП, тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує, що розгляд справи здійснюється в межах фактичних обставин, викладених у протоколі. Суд не наділений повноваженнями змінювати фабулу правопорушення чи доповнювати її доводами сторони обвинувачення. Це узгоджується з принципом рівності сторін та змагальності процесу.

Протокол про адміністративне правопорушення виконує функцію обвинувачення, і саме його зміст, у поєднанні з іншими допустимими доказами, має забезпечити підтвердження вини особи у вчиненні правопорушення.

З огляду на викладене, матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП. Обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви тлумачаться на користь особи.

Такий підхід узгоджується із сталою судовою практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої доказування має ґрунтуватися на сукупності ознак або неспростовних презумпцій, що є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою. Якщо такі ознаки відсутні, винуватість особи не може бути визнана доведеною поза розумним сумнівом (п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з посиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey)).

Згідно з позицією ЄСПЛ, «розумний сумнів» це сумнів, що ґрунтується на конкретних обставинах і здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних і допустимих доказів або їх відсутності, та є таким, що змусив би розсудливу особу утриматися від ухвалення рішення у важливому для неї питанні.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, якщо суд встановив, що в діях особи, щодо якої складено протокол, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, дані, що містяться у протоколі серії ВАД № 030232 від 15.03.2025, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а отже, існують підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 256, 268, 278 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 030232 від 15.03.2025.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Суддя