Номер провадження: 33/813/226/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., адвоката Чернеги В.М., адвоката Гедікова В.В., Аванесяна А.О., Асатрян А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року провадження за протоколом ВАД №168904 від 09.09.2024 року щодо ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП закрито, на підставі п. 8 ст. 247 КУпАП. Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД№168849 від 12.09.2021 року, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170,00 грн. в дохід Держави. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн. на користь Держави. Направлено ОСОБА_1 в порядку визначеному ст. 39-1 КУпАП до Центру соціальних Служб Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, буд. 7) для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на три місяці.

З вказаної постанови вбачається, що 09.09.2024 року близько 19:30 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , влаштував конфлікт, в процесі якого нецензурно висловлювався на адресу своєї дружини ОСОБА_2 , поводив себе агресивно, кидався в бійку. Дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси також перебувала справа №523/15480/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД№168849 від 12.09.2021 року за обставинами того, що 12.09.2024 року, приблизно о 19:24 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: вул. Авангардна, буд.30, м. Одеса, порушив заходи ТЗП від 09.09.2024 року серія АА№122900. Дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.11.2024 року протоколи про адміністративні правопорушення, об`єднано в одне провадження справи №523/15042/24 (провадження №3/523/5902/24) та №523/15480/24 (провадження №3/523/6169/24), щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, присвоївши справі єдиний номер 523/15042/24, провадження №2/523/5902/24.

Не погоджуючись з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)оскільки терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА№422900 від 09.09.2024 року було виписано у зв`язку із подією, провадження за адміністративним протоколом якої закрите, можливо стверджувати, що терміновий заборонний припис від 09.09.2024 року складений незаконно за перебування ОСОБА_1 на території своєї колишньої дружини, а саме ОСОБА_2 , оскільки не було вчинено адміністративного правопорушення;

2)лише факт конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

3)припис є протиправним, у зв`язку із відсутності події вчинення домашнього насильства та відсутності відповідних доказів;

4)наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди здоров`ю колишній дружині, хоча і відображені у протоколі про адміністративне правопорушення у матеріалах справи, однак їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , адвоката Гедікова В.В., які наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, пояснення ОСОБА_1 , адвоката Чернеги В.М., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №168904 від 09.09.2024 року з якого вбачається, що 09.09.2024 року о 19:30 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив конфлікт відносно своєї дружини ОСОБА_2 , в ході якого поводив себе агресивно, виражався нецензурною лайкою та кидався в бійку, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

-рапорт, з якого вбачається, що 09.09.2024 року, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.09.2024 року о 19:30 год. за адресою: АДРЕСА_2 . Домашнє насильство. Від госпіталізації відмовилась ОСОБА_2 . Побив потерпілу її чоловік;

-рапорт, з якого вбачається, що 09.09.2024 року, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.09.2024 року о 19:33 год. за адресою: м. Одеса, вул. Авангардна, 30. Просять поліцію з приводу чого не кажуть, зі слів не можуть розмовляти, скинули, при передзвоні не відповідають;

-заяву ОСОБА_3 з якої вбачається, що ОСОБА_2 просить прийняти міри правового характеру відносно її чоловіка ОСОБА_2 , який 09.09.2024 року о 19:30 год. вчинив відносно неї конфлікт , в ході якого поводив себе агресивно, виражався нецензурною лайкою, кидався у бійку;

-письмові пояснення ОСОБА_3 з яких вбачається, що 09.09.2024 року приблизно о 18:30 год. її матері ОСОБА_4 , зателефонував її чоловік, з яким у неї триває процес розлучення та запропонував ОСОБА_2 зустрітись біля магазину «Обжора» за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 1 В, щоб зустрітись із сином, но що вона погодилась. Зустрівшись біля магазину, ОСОБА_2 дала час ОСОБА_1 провести з дитиною. Через деякий час вона вийшла із автомобіля, щоб забрати дитину але чоловік штовхнув її та сказав, що хоче повезти дитину на своєму автомобілі, всадивши дитину в дитяче крісло, яке було розташовано на передньому сидінні. Однак її сестра заскочила на заднє сидіння в його автомобіль. Приїхавши до місця мешкання ОСОБА_2 підійшла до транспортного засобу ОСОБА_1 , однак він почав поводити себе агресивно, почав штовхати її, кричати та виражатися нецензурною лайкою, після чого було викликано працівників поліції;

-письмові пояснення ОСОБА_5 , з яких вбачається, що 09.09.2024 року вона разом із сестрою ОСОБА_6 поїхали на зустріч із її чоловіком, так як він захотів зустрітись з їх спільним сином. Після зустрічі, ОСОБА_1 захотів забрати їх спільного сина та відвезти його на своєму автомобілі. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були проти, оскільки дитяче крісло знаходилось спереду. ОСОБА_1 нікого не послухав та посадив дитину в автомобіль, хотів їхати, однак вона встигла сісти до нього у автомобіль. Після чого ОСОБА_1 поїхав додому де мешкає ОСОБА_2 . По прибуттю ОСОБА_5 хотіла забрати дитяче крісло з переднього сидіння, на цьому фоні у неї виник конфлікт із ОСОБА_1 , в ході якого він почав шарпати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , висловлюватися грубою нецензурною лайкою. Після чого ОСОБА_5 викликала поліцію;

-письмові пояснення ОСОБА_1 , з яких вбачається, що він на даний час перебуває у процесі розлучення із свою дружиною - ОСОБА_2 , з якою у нього від шлюбу є спільна дитина ОСОБА_7 . На етапі розлученні, вони уклали договір, де вказані обмеження про те, скільки часу ОСОБА_1 може знаходитися з сином. 09.09. 2024 року в договорі не зазначається днем побачень, але він зателефонував матері своєї дружини ОСОБА_4 , та запропонував зустрітися біля магазину «Обжора» за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 1 В, щоб побачитися із сином. За вказаною адресою приїхала його дружина разом із сестрою, та із сином. ОСОБА_1 близько 30 хв. провів із сином і йому ніхто не заважав. Потім ОСОБА_6 наполягала на тому щоб забрати дитину додому. Він сказав, що хоче поїхати із сином на своєму автомобілі, але жінка заперечувала. Після того, як він посадив дитину до дитячого крісла, яке було розташоване на передньому сидінні, сестра дружини сіла на заднє сидіння та поїхала із ним. По приїзду до місця мешкання дружини, її сестра почала витягати дитяче крісло з автомобіля. Перешкоджаючи цьому він відштовхнув її та дружину, після чого зав`язався конфлікт, в ході якого він дійсно штовхав свою дружину;

-терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №422900 від 09.09.2024 року, з якого вбачається, що у зв`язку із скоєнням ОСОБА_1 домашнього насильства 09.09.2024 року , а саме вчинення конфлікту відносно ОСОБА_2 в ході якого висловлювався грубою нецензурною лайкою, штовхався. Відносно нього вжито захои термінового заборонного припису, а саме: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 21:20 год 09.09.2024 року по 21:20 год. 19.09.2024 року;

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №168849 від 12.09.2024 року з якого вбачається, що 12.09.2024 року о 19:24 год. ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Авангардна, 30, порушив заходи термінового заборонного припису від 09.09.2024 року, серія АА № 422900, чим вчинив домашнє насильство, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

-рапорт згідно якого вбачається, що 12.09.2024 року о 19:30 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.09.2024 року о 19:29 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 має терміновий заборонний припис, зараз прийшов до заявниці. Заявник: ОСОБА_2 заява ОСОБА_2 з якої вбачається, що вона просить прийняти міри правового характеру відносно її чоловіка ОСОБА_1 , який 12.09.2024 року приблизно о 19:29 год. приїхав до місця її проживання, чим порушив одне із обмежень термінового заборонного припису, яке було винесено відносно нього;

-письмові пояснення ОСОБА_2 з яких вбачається, що 09.09.2024 року вона викликала працівників поліції, так як у неї виник конфлікт з її чоловіком ОСОБА_1 , по приїзду працівники поліції склали відносно її чоловіка адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та проведи оцінку ризиків та винесли відносно нього терміновий заборонний припис №422900 на 10 діб, а саме заборону на вхід та перебування, заборона в будь-який спосіб контактувати із нею. 12.09.2024 року приблизно о 19:29 год. її чоловік прийшов до її будинку, чим порушив умови термінового заборонного припису;

-письмові пояснення ОСОБА_1 з яких вбачається, що 09.09.2024 року між ним та його дружиною ОСОБА_2 виник конфлікт, після якого вона викликала працівників поліції, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та винесли терміновий заборонний припис, серії АА №422900 від 09.09.2024 року, а саме заборона на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Так, 12.09.2024 року приблизно о 18:24 год. він вирішив прийти до місця мешкання своєї дружини за адресою: АДРЕСА_2 , щоб запитати у неї коли можливо буде зустрічатися із сином. Свою провину визнає в повному обсязі. Також додав, що прийшов за вказаною адресою, оскільки хвилювався за сина, оскільки чотири дні його не бачив та нічого про нього не чув.

Крім того, до матеріалів справи було приєднано повідомлення про підозру від 29 жовтня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я); ст. 128 КК України (необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження). Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.09.2024 року о 19:50 год. за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , раптово виник конфлікт через особисті неприязні відносини, на ґрунті розірвання шлюбу та здійснення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_8 , який супроводжувався застосуванням фізичної сили зі сторони всіх учасників конфлікту. В результаті кримінальної протиправної недбалості, ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_2 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому (уламкового внутрішньо-суглобового) дистального метаепіфіза лівої променевої кістки із довільним стоянням уламків, яке не було небезпечними для життя, однак спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п 2.2.2 і 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Посилання апеляційної скарги про те, що лише факт конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сімї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» спростовуються матеріалами справи, а саме повідомленням про підозру від 29 жовтня 2024 року із змісту якого вбачається, що 09.09.2024 року о 19:50 год. за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 виник конфлікт, який супроводжувався застосуванням фізичної сили зі сторони всіх учасників конфлікту. В результаті якої ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому (уламкового внутрішньо-суглобового) дистального метаепіфіза лівої променевої кістки із довільним стоянням уламків, яке не було небезпечними для життя, однак спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

Отже, судом першої інстанції було вірно надано оцінку протиправним діям ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 .

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Посилання апеляційної скарги про те, що оскільки терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА№422900 від 09.09.2024 року було виписано у зв`язку із подією, провадження за адміністративним протоколом якої закрите, можливо стверджувати, що терміновий заборонний припис від 09.09.2024 року складений незаконно за перебування ОСОБА_1 на території своєї колишньої дружини, а саме ОСОБА_2 , оскільки не було вчинено адміністративного правопорушення, не заслуговує на увагу, оскільки не несе в собі правового підґрунтя і базується лише на особистих тлумаченнях норми закону.

Щодо посилання апеляційної скарги на те, що наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди здоров`ю колишній дружині, хоча і відображені у протоколі про адміністративне правопорушенні у матеріалах справи, однак їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», суд апеляційної інстанції звертає увагу на такому.

Перевіривши всі надані докази у справі, заслухавши пояснення ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_9 , адвоката Чернеги В.М., встановленим є той факт, що 09.09.2024 року о 19:50 год. за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 виник конфлікт, який супроводжувався застосуванням фізичної сили. В результаті даного конфлікту ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому (уламкового внутрішньо-суглобового) дистального метаепіфіза лівої променевої кістки із довільним стоянням уламків, яке не було небезпечними для життя, однак спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. Зазначене підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №168904 від 09.09.2024 року; рапортами; заявою ОСОБА_3 ; письмовими пояснення ОСОБА_10 ; письмовими поясненнями ОСОБА_5 ; письмовим поясненним ОСОБА_1 ; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №422900 від 09.09.2024 року; протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №168849 від 12.09.2024 року, а також повідомленням про підозру від 29 жовтня 2024 року. Отже, докази, які міститься у матеріалах справи є належними, допустимими, такими, які не суперечать, а доповнюють один одного, а також узгоджуються із іншими доказами у справі, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Надаючи оцінку дослідженим доказам у справі, суд апеляційної інстанції доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи апеляційної скарги, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі є недоведеними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова