Справа № 515/226/25
Провадження № 3/515/422/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Татарбунари

Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Луцюк В.О., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно непрацевлаштованого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 13 грудня 2016 року Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області,

за ч. 3 ст.173-2, ч.5 ст. 126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року о 14 годині 36 хвилин по вул. Миру, в с. Струмок Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «АЗЛК» державний номерний знак НОМЕР_2 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

19 лютого 2025 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характерів щодо своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме виражався на її адресу нецензурною лайкою та давав ляпаси, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.173-2 КУпАП, за ознакою повторності.

За вказаними діями на ОСОБА_1 складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.173-2, ч.5 ст.126 КУпАП та до суду надійшли дві справи, які на підставі ст. 36 КУпАП підлягають об`єднанню в одне провадження за №515/226/25 (провадження №3/515/422/25).

У судове засідання ОСОБА_1 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Клопотань, заяв про відкладення слухання справи до суду не надав, представника до суду не направив. До суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Адресою проживання особи ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .

Верховний Суд неодноразово зазначав, що у тому випадку, якщо судова повістка повертається до суду з причин того, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, а особа вважається повідомленою належним чином.

Отже, у разі, якщо судову повістку направлено судом за належною адресою і повернуто поштою, у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, враховуючи те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд справи відбудеться за викликом Татарбунарського районного суду Одеської області, вважаю, що адресат повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Звертаю увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19, відповідно до яких направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Таким чином, сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав судову повістку за належним адресом та яка повернулася в суд у зв`язку з відмовою від її отримання або відсутністю адресата за вказаною адресою, вважається належним повідомленням, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка повідомила таку адресу проживання під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення, опубліковані на сайті суду на порталі Судова влада України.

За такого, з огляду на те, що ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, був обізнаний про складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду, судова повістка повернулась до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, його поведінка свідчить про свідоме затягування розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року) неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на зазначене вище, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність щодо нього адміністративних матеріалів, які розглядаються судом, не вживав жодних заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження, а тому за вказаних обставин, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП, справа розглядається за відсутності ОСОБА_1 , оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню даного питання.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, що підтверджується такими доказами по справі:

по факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП

протоколом про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 880960 від 20 лютого 2025 року, з яким правопорушник погодився;

рапортом помічника чергового ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Нікітенко Б.О., з якого вбачається, що на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що 19 лютого 2025 року о 23 годині 01 хвилині за адресою: АДРЕСА_2 вчинено домашнє насильство, побив чоловік ОСОБА_1 , який перебуває в стані алкогольного сп`яніння, заявник: ОСОБА_2 ;

заявою ОСОБА_2 від 19 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який вчинив щодо фізичне насильство;

письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 19 лютого 2025 року, відповідно до яких 19 лютого 2025 року вона разом із співмешканцем ОСОБА_1 вживали спиртне. У вечірній час між ними виникло непорозуміння та почався конфлікт, у ході якого останній погрожував їй фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою та штовхав, через що вона зателефонувала на лінію 102;

формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 від 19 лютого 2025 року, згідно з якою рівень вчинення останнім домашнього насильства визначено як середній;

постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу на користь держави у сумі 680,00 грн, на підтвердження повторності вчинення правопорушення;

по факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 243510, датованим 10 лютого 2025 року, зауважень щодо викладених у них обставин ОСОБА_1 не вніс, від підпису відмовився;

рапортом поліцейського офіцера громади Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області В.Слободенюка від 10 лютого 2025 року про те, що під час перевірки гр. ОСОБА_1 , який перебуває на обліку у ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області по категорії «Кривдник», було виявлено, що останній керував автомобілем марки «АЗЛК» державний номерний знак НОМЕР_2 , зокрема, не маючи права керування транспортними засобами, будучи позбавленим права керування, згідно з постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року у справі №515/484/25;

постановою інспектора СРПП ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Дерена А.В. серії ББА № 904378 від 19 грудня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 20 400 грн, на підтвердження повторності вчиненого правопорушення;

постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року у справі №515/484/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП у виді штрафу у сумі 34 000,00 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк три роки та без оплатного вилучення транспортного засобу, на підтвердження позбавлення спеціального керування;

відеофайлом, збереженим на СД диск, на якому зафіксовано факт керування автомобілем ОСОБА_1 без посвідчення водія.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до диспозиції ч.5 ст.126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.173-2 КУпАП та ч.5 ст.126 КУпАП.

Відповідно до положень ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При визначенні міри адміністративного стягнення, враховую на характер правопорушень, обставини справи щодо місця, часу правопорушень, і їх наслідків, ступінь вини правопорушника. Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність не встановлено.

З метою виховання правопорушника, на запобігання вчиненню нових правопорушень, як ним самим, так і іншими особами, вважаю за необхідне застосувати щодо ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобом та без оплатного вилучення транспортного засобу за відсутності даних про його належність ОСОБА_1 .

Частиною 2 ст. 30 КУпАП встановлено максимальну межу при застосуванні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у виді 10 років.

Згідно з ч. 3 ст. 30 КУпАП якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Тобто, особі за «сукупністю» може бути призначено стягнення, яке фактично перевищує межі санкції ст. 130 КУпАП та, відповідно до ч.2 ст.30 КУпАП, перевищує граничний розмір покарання, передбачений у Загальній частині вказаного Кодексу.

Так, у частині другій статті 30 КУпАП визначаються строки накладення вказаного адміністративного стягнення: до трьох років - за грубе або повторне порушення громадянином порядку користування правом керування транспортним засобом; до десяти років - за систематичне порушення громадянином порядку користування правом керування транспортним засобом.

В частині третій статті 30 КУпАП закріплено порядок застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом за наявності таких умов: а) особа була позбавлена права керування транспортним засобом; б) до закінчення строку дії такого стягнення вчинила нове адміністративне правопорушення; в) за таке правопорушення застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Тобто частиною третьою статті 30 КУпАП передбачено таке правило застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом: (1) застосовується стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом за вчинення нового адміністративного правопорушення; (2) до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення, призначеного за вчинення попередніх адміністративних правопорушень; (3) загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Вказана норма стосується виключно адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, та не поширюється на випадки застосування до особи інших видів стягнень, що передбачені у санкції статті 130 КУпАП, зокрема, арешту.

Крім того, ККС ВС вказав, що враховуючи системні зв`язки між положеннями частин другої та третьої статті 30 КУпАП, можливо зробити висновок, що законодавство України не забороняє суду визначати загальний строк стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, виходячи за межі строку цього стягнення, передбаченого у частині другій цієї статті.

При цьому, ККС ВС зауважив, що розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, у тому числі під час застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, загальний розмір якого визначено у частинах другій та третій статті 30 КУпАП.

Цього ж підходу щодо застосування норм ст. 30 КУпАП виходячи зі змісту постанови від 02.12.2021 у справі №755/12344/21 притримується і КАС.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року, яка набрала законної сили 22 серпня 2024 року, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, яке він фактично не відбув та вчинив нове адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд, на підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП, вважає за необхідне до стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, накладеного за вчинення нового адміністративного правопорушення, приєднати невідбуте стягнення, накладене на ОСОБА_1 постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 36, 40-1, ч.3 ст.173-2, ч.5 ст. 126, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Об`єднати справи про адміністративні правопорушення №515/331/25 (провадження №3/515/551/25), №515/226/25 (провадження №3/515/422/25) в одне провадження і присвоїти номер справи №515/226/25 (провадження №3/515/422/25).

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.173-2, ч.5 ст.126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення:

за ч.3 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 020,00 грн (одна тисяча двадцять грн 00к.);

за ч.5 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн (сорок тисяч вісімсот грн 00к.) в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

На підставі ст.36 КУпАП призначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн (сорок тисяч вісімсот грн 00 к.), з позбавленням права керування транспортним засобом строком на п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП шляхом приєднання до адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, накладеного даною постановою суду, враховуючи невідбуте стягнення, накладене на ОСОБА_1 постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2024 року, остаточно накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн (сорок тисяч вісімсот грн 00к.) в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 років 4 місяці 0 днів та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Адміністративний штраф стягнути за наступними реквізитами: Одеська область, отримувач: ГУК в Од.обл./Одеська обл./21081300, , банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку:UA0015001, код КДБ: 21081300.

На підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення порушнику постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60к.) за такими реквізитами: стягувач ГУК у м.Києві/м.Київ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA9026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови на ім`я Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя В.О. Луцюк