ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/304/25

Провадження № 33/820/246/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Маринюка С.О., потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Горщара Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу адвоката Маринюка Сергія Олександровича на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Славута, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 умисно здійснив заміну замка на вхідних дверях в будинку АДРЕСА_1 і таким чином 01.02.2025 о 12 год. 20 хв. позбавив свою дружину ОСОБА_2 , що проживає разом із ним, користуватися спільним та особистим майном, на яке вона має законне право, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру.

В поданій апеляційній скарзі адвокат Маринюк С.О. просить постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції критично оцінив та не врахував при винесенні постанови докази та пояснення, не дав їм належну правову оцінку.

Допитана у судовому засіданні потерпіла підтвердила обставини викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 , але підтвердила, що ніякої шкоди, в тому числі психологічної не зазнала, а її особисті речі їй не були потрібні, лише документи, деякі з них будуть надані, як докази вчинення злочину з підробки документів.

Суд першої інстанції визнав доведеним факт вчинення правопорушення, при цьому відкинув мотиви захисника щодо відверненої шкоди, а саме зникнення доказової бази в кримінальному провадженні (витяг додається), так як суд має оцінювати докази у їх сукупності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути безпосереднім доказом у справі про адміністративне правопорушення, відеофіксація самої події правопорушення не велася.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Маринюк С.О. у судовому засіданні підтримали доводи поданої апеляційної скарги та просили закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Потерпіла ОСОБА_2 та її представник не визнали доводів апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість, суд першої інстанції не дотримався зазначених вище положень та не з`ясував фактичні обставини адміністративного правопорушення для повного, всебічного й об`єктивного розгляду справи, як цього вимагає стаття 245 КУпАП та стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і, як наслідок, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №415023, ОСОБА_1 умисно здійснив заміну замка на вхідних дверях в будинку АДРЕСА_1 і таким чином 01.02.2025 року о 12 год. 20 хв. позбавив свою дружину ОСОБА_2 , що проживає разом із ним, користуватися спільним та особистим майном, на яке вона має законне право, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру.

Обґрунтовуючи свій висновок про наявність домашнього насильства економічного характеру, суд першої інстанції послався на наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №415023;

- протокол прийняття заяви ОСОБА_2 про те, що її чоловік ОСОБА_1 не впускає в будинок по АДРЕСА_1 , не дозволяє забрати документи, які знаходяться у вказаному будинку, інші речі ;

- письмові пояснення та пояснення надані у судовому засіданні ОСОБА_2 про обставини події;

- письмові пояснення та пояснення надані у судовому засіданні ОСОБА_1 про обставини події;

- копія свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 06.08.2022.

Суд першої інстанції дослідивши зазначені докази, прийшов до висновку що ОСОБА_1 порушив основоположні права і свободи людини, гарантовані Основним законом України. А саме, діючи умисно, вчинив домашнє насильство економічного характеру щодо дружини ОСОБА_2 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Проте, суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується та вважає що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Диспозиція статті 173-2 КУпАП розкриває зміст «домашнього насильства» як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи не настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року, з наступними змінами, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1 вказаного Закону, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу ст.283 КУпАП, формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява його дружини ОСОБА_2 .

Докази, які долучені до протоколу, ґрунтується лише на письмових поясненнях ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства економічного характеру.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що з 2019 року співмешкає з ОСОБА_1 , 06.08.2022 зареєструвала з ним шлюб та переїхала до нього на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; перевезла за цією адресою свої особисті речі, документи, меблі. За час шлюбу вони також придбали спільне майно: автомобіль, меблі, годинник, телевізор та інше; зробили в будинку косметичний ремонт. В період шлюбу вона продала власну квартиру в АДРЕСА_2 . Восени 2024 року почали погіршуватись стосунки з ОСОБА_1 , йому не подобалось, що вона багато уваги і часу приділяє своїй дочці та онукам. ОСОБА_1 став натякати, щоб вона пішла з будинку. В грудні 2024 року ОСОБА_1 створив такі умови, що вона не могла залишатися в будинку і спільно з ним проживати, тому вимушена була піти, хоча час від часу навідувалася додому, брала якісь речі, змінювала одяг. У січні 2025 року ОСОБА_1 повідомив, що заходити додому вона зможе лише в його присутності. 1 лютого 2025 року зранку вона знову прийшла додому по АДРЕСА_1 , але ОСОБА_1 її не допустив до речей і не дозволив забрати документи. Вона звернулася до дільничого офіцера поліції і разом з ним близько 12 год. 20 хв. намагалася все таки зайти в будинок по АДРЕСА_1 , але двері були зачинені, серцевина замка змінена і ключів від цього замка у неї не було, так як ОСОБА_1 умисно змінив замок, щоб не впустити її в будинок. Вечором вона знову з дільничим офіцером поліції прийшла додому, щоб забрати хоча б документи, але ОСОБА_1 не впустив їх навіть на подвір`я, позбавивши її можливості користуватися житлом, власними та спільними речами і документами, одягом.

Між тим, в судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не визнав свою винуватість у вчиненні домашнього насильства щодо дружини ОСОБА_2 та пояснив, що з серпня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . З моменту реєстрації шлюбу вони стали проживати в належному йому будинку АДРЕСА_1 ; вели спільне господарство, мають спільне майно. особисті речі, одяг, документи ОСОБА_2 також знаходяться за вказаною адресою. Восени 2024 року між ним та ОСОБА_2 стали погіршуватись стосунки, так як йому не подобалось, що ОСОБА_2 весь час приділяє дочці та онукам, тому у грудні 2024 року він попросив ОСОБА_2 змінити місце проживання. ОСОБА_2 погодилася і стала проживати разом зі своєю дочкою і онуками в с. Улашанівка, але періодично навідувалася додому на АДРЕСА_1 . У січні 2025 року він виявив, що з будинку зникли документи про право власності на будинок та інші особисті документи. Він змінив серцевину замка щоб ОСОБА_2 не змогла без його згоди зайти в будинок. Умислу на позбавлення її житла не мав. 01.02.2025 о 12 год. 20 хв. ОСОБА_2 приходила додому, але його не було, ключі від вхідних дверей будинку він їй не давав, тому вона не змогла зайти в будинок. Вечором ОСОБА_2 знову прийшла з дільничим офіцером поліції і хотіла зайти в будинок, але він її не впустив, бо боявся, що вона забере інші належні йому речі.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки показам ОСОБА_1 , з яких вбачається наявність спору між подружжям про належність майна.

Так ОСОБА_1 вказав, що з будинку зникли документи про право власності на будинок та інші особисті документи, тому він змінив серцевину замка щоб ОСОБА_2 не змогла без його згоди зайти в будинок.

Зазначені обставини свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, внаслідок наявного спору щодо проживання в квартирі та користування майном, тобто, між сторонами існує спір цивільно-правового характеру. При цьому, умисел ОСОБА_1 не був спрямований на спричинення домашнього насильства економічного характеру.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до відповідних органів з підстав вчинення щодо неї економічного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявницею та ОСОБА_1 , але не підтверджує того, що він вчинив щодо ОСОБА_2 домашнє насильство, що є необхідною умовою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає не доведеним вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства економічного характеру, за обставин, описаних у протоколі.

В матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство.

Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Аналізуючи у сукупності зазначені вище норми законодавства та надані докази, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції припустився порушення вимог закону про адміністративну відповідальність, розглянув протокол про адміністративне правопорушення, при цьому не з`ясувавши чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, не з`ясувавши повно, всебічно і об`єктивно всі обставини справи, і як наслідок передчасно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є слушними.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 33, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції не може залишатися в силі, підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З врахуванням викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Маринюка Сергія Олександровича задовольнити.

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1.ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Володимир БАРЧУК